Справа № 804/7399/16
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2017 рокусправа № 804/7399/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

представника відповідача: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_5 та Прокуратури Дніпропетровської області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Прокуратури Дніпропетровської області, ОСОБА_7 прокуратури України про визнання протиправними та скасування наказів та поновлення на посаді

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернувся до суду з адміністративним позовом до Прокуратури Дніпропетровської області, ОСОБА_7 прокуратури України, в якому , з урахуванням уточнених, змінених позовних вимог,просив:

- скасувати подання, щодо скорочення посад від жовтня 2016 року; попередження прокурора Дніпропетровської області від 22.08.2016 року; пропозиції вакантних посад від 18.10.2016 року ;

- визнати протиправним і скасувати пункти 1 та 3 наказу ОСОБА_7 прокурора України № 94ш від 07.07.2016 року;

- визнати наказ ОСОБА_7 прокурора України та від 25.10.2016 року за №258к про звільнення ОСОБА_6 старшого радника юстиції з посади заступника прокурора Дніпропетровської області протиправним і таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України, та скасувати його;

- негайно поновити ОСОБА_6, на посаді заступника прокурора Дніпропетровської області з 25 жовтня 2016 року;

- зобовязати виплатити ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.10.2016 року до часу виконання рішення.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу ОСОБА_7 прокурора України від 07.07.2016 року № 94ш в частині ліквідації у структурі та штатному розписі прокуратури Дніпропетровської області однієї посади заступника прокурора, яка з відповідним фондом заробітної плати зараховуються до резерву ОСОБА_7 прокуратури України. Визнано протиправним та скасовано пункт 3 наказу ОСОБА_7 прокурора України від 07.07.2016 року № 94ш в частині установлення в структурі та штатному розписі прокуратури Дніпропетровської області за рахунок ОСОБА_7 прокуратури України однієї посади з відповідним фондом заробітної плати, а саме: заступника прокурора області начальника слідчого управління. Визнано протиправним та скасовано наказ ОСОБА_7 прокурора України від 25.10.2016 року за № 258к про звільнення ОСОБА_6 - старшого радника юстиції з посади заступника прокурора Дніпропетровської області. Поновлено ОСОБА_6 на посаді заступника прокурора Дніпропетровської області з 26 жовтня 2016 року. Зобовязано Прокуратуру Дніпропетровської області нарахувати та виплатити ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 жовтня 2016 року по день поновлення на посаді.

Прокуратура Дніпропетровської області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Також, ОСОБА_5, як особа, що не приймала участі у справі, та вважає, що її права порушені, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга Прокуратура Дніпропетровської області підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

ОСОБА_5, як особа, яка вважає, що її права порушені, звернувся з апеляційної скаргою, в якій посилається, що скасування п.3 наказу ОСОБА_7 прокурора від 07.07.2016 року та поновлення позивача на посаді порушує його права,оскільки він на даний час обіймає, новоутворену посаду заступника прокурора Дніпропетровської області-начальника слідчого управління.

Відповідно до ст. 185 КАС України право на апеляційне оскарження мають, особи, які не брали участь у справі , якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи , інтереси чи обовязки. Вирішенням питання про поновлення позивача на посаді - заступника прокурора не порушує прав , свобод чи інтересів ОСОБА_5, тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 розгляду не підлягають, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги Прокуратури Дніпропетровської області, яка посилалась на порушення судом процесуальних та матеріальних норм,а саме порушення ст. 99,100 КАС України, щодо порушення строків позивачем оскарження наказу № 94ш; необґрунтовані висновки суду першої відносно наказу ОСОБА_7 прокурора від 07.07.2016року №94ш;недотримання відповідачем процедури скорочення; невірних висновків щодо знаходження позивача при звільненні на лікарняному;незадоволення відводів головуючому судді, апеляційний суд зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, працює в органах прокуратури з 27.03.2000 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією трудової книжки (т.1, а.с.218-228). А з 7 грудня 2015 року наказом ОСОБА_7 прокурора України №730-К призначений на посаду заступника прокурора Дніпропетровської області.

Згідно останнього наказу Прокуратури Дніпропетровської області від 23 червня 2016 року №169 «Про розподіл обовязків між керівництвом прокуратури Дніпропетровської області» на позивача як на заступника прокурора області покладена відповідальність за стан організації роботи з питань: слідчого управління; відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих органів прокуратури.

Відповідно до наказу ОСОБА_7 прокурора України від 7 липня 2016 року №94ш (т.1, а.с.33) з метою удосконалення організації роботи Прокуратури Дніпропетровської області на підставі статей 9, 10, 14 та підпункту 6 пункту 5-1 розділу XII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру»:

- ліквідовано у структурі та штатному розписі прокуратури Дніпропетровської області 2 посади заступників прокурора області, які з відповідним фондом заробітної плати зараховані до резерву ОСОБА_7 прокуратури України;

- скорочено у штатному розписі прокуратури Дніпропетровської області 2 одиниці, які з відповідним фондом заробітної плати зараховано до резерву ОСОБА_7 прокуратури України, а саме посади: начальника управління за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності та начальника слідчого управління;

- установлено у структурі та штатному розписі прокуратури Дніпропетровської області за рахунок ОСОБА_7 прокуратури України 2 посади з відповідним фондом заробітної плати, а саме: заступника прокурора області начальника управління за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності та заступника прокурора області начальника слідчого управління.

ОСОБА_7 прокуратури України від 08 серпня 2016 року за вих. №11/1/2-1441вих-16 зазначений наказ було доведено до відома прокурора Дніпропетровської області Матвійчука В.В. та зобовязано останнього вжити відповідних заходів для його виконання.

Проте, вперше цей наказ надійшов до прокуратури Дніпропетровської області факсом 11.07.2016 року.

22 серпня 2016 року прокурором Дніпропетровської області Матвійчуком В.В винесено попередження №11-825вих16 (т.1, а.с.244) щодо заступника прокурора Дніпропетровської області старшого радника юстиції ОСОБА_6, в якому останнього повідомлено, що:

- наказом ОСОБА_7 прокурора України від 7 липня 2016 року №94ш у структурі та штатному розписі прокуратури Дніпропетровської області ліквідовано 2 посади заступників прокурора області;

- відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України попереджено про звільнення з займаної посади у звязку зі скороченням чисельності штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру») після спливу двох місяців з дати попередження, тобто з 21 жовтня 2016 року;

- станом на 22 серпня 2016 року у відділі нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури області є вільна посада прокурора відділу, зайняття якої було запропоновано позивачу.

З вказаним попередженням ОСОБА_6 ознайомився та від зайняття запропонованої посади відмовився, про що свідчить підпис, зроблений ним 22 серпня 2016 року на попередженні від 22.08.2016 року.

Прокуратурою Дніпропетровської області листом від 18 жовтня 2016 року за вих. №11-1040вих16 позивачу запропоновано зайняття наступних вакантних посад в органах прокуратури, від зайняття яких позивач відмовився, про що свідчить його особистий підпис, проставлений 21 жовтня 2016 року:

- прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області;

прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області (на період відпустки по догляду за дитиною).

25 жовтня 2016 року наказом ОСОБА_7 прокурора України №258к старшого радника юстиції ОСОБА_6 звільнено з посади заступника прокурора Дніпропетровської області та з органів прокуратури у звязку зі скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», пункт 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України) (т.1, а.с.247).

Підставою для прийняття вказаного наказу зазначено подання прокурора області ОСОБА_8 та наказ ОСОБА_7 прокурора України від 07 липня 2016 року №94ш.

Листом за вих. №11-1087вих16 від 25 жовтня 2016 року (т.1, а.с.246) Прокуратура Дніпропетровської області повідомила позивача про прийняття ОСОБА_7 прокурором вищевказаного наказу, у звязку із чим також повідомлено про необхідність прибуття позивача для ознайомлення із наказом, здачі службового посвідчення та отримання трудової книжки.

Згідно підпису на копії наказу 26 жовтня 2016 року позивач ознайомлений з наказом 25 жовтня 2016 року №258к.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наказ ОСОБА_7 прокурора України від 07.07.2016 року №94ш суперечить діючому законодавству, скорочення не відбулось, не всі посаді були запропоновані позивачу та не надано переважене право позивачу на залишення на роботі.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Позивачем первісно були заявлені позовні вимоги щодо скасування: подання прокурора Дніпропетровської області про скорочення посад від жовтня 2016 року; попередження прокурора Дніпропетровської області від 22.08.2016 року; пропозиції вакантних посад від 18.10.2016 року.

В наступному позивач ці вимоги не підтримував, але і не відмовився від них, Проте, судом першої інстанції дане питання процесуально вирішено не було, про що в своїй апеляційній скарзі посилається відповідач.

Приймаючи до уваги довід відповідача, суд апеляційної інстанції, вважає , що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки дані документи не порушують права позивача,а носять характер процедурних при звільненні працівників при скороченні. Тому, їм надається оцінка при розгляді справи про поновлення на роботі судом, а вони не можуть бути самостійними вимогами.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку оскарження наказу ОСОБА_7 прокуратури № 94ш від 07.07.2016 року не приймаються судом апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що строк звернення позивача до суду про оскарження цього наказу слід обраховувати з часу, коли він дізнався про своє звільнення, а саме 25 жовтня 2016 року, оскільки дані накази взаємоповязані.

Доводи відповідача в апеляційні скарзі щодо скасування п.1,3 наказу №94ш від 07.07.2016 року заслуговують на увагу.

Так, відповідно до наказу ОСОБА_7 прокурора України від 07.07.2016 року штатному розписі прокуратури Дніпропетровської області ліквідовано 2 посади заступників прокурора області та скорочено 2 одинці - начальника управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності, начальника слідчого управління. Одночасно у структурі та штатному розписі прокуратури області установлено 2 посади:заступника прокурора області-начальника управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності та заступника прокурора області начальника слідчого управління.

Таким чином, наказом ОСОБА_7 прокурора України №94ш від 07.07.2016року штатна чисельність прокуратури області зменшилась на 4 одинці.

Суд апеляційної інстанції звертає, увагу, що повноваження ОСОБА_7 прокурора України встановлено статтею 9 Закону України «Про прокуратуру». Зокрема, ОСОБА_7 прокурор України у межах його дискреційних повноважень може приймати рішення щодо затвердження структури і штатної чисельність ті органів прокуратури.

Отже, наказ ОСОБА_7 прокурора України №94 від 07.07.2016року прийнято у межах повноважень, передбачених статті 9 Законом України «Про прокуратуру».

Таким чином,висновки суду першої інстанції щодо скасування п.п.1,3 наказу 94 ш від 07.07.2016року є помилковими, а постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Доводи апеляційної скарги відповідача, щодо повного дотримання процедури звільнення при скороченні не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, і в цій частині є вірними висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначається, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

На виконання вимог частини 1 статті 49-2 КЗпП, позивач про наступне його вивільнення попереджений 22серпня 2016року. Запропоновано посади лише по прокуратурі Дніпропетровської області, з якими він не погодився, а посади по системі прокуратури України позивачу не пропонувались з підстав їх відсутності.

Проте, суд першої інстанції, з метою офіційного зясування обставин справи, обґрунтовано скористався інформацією з офіційного сайту ОСОБА_7 прокуратури України http://www.gp.gov.ua/ua/setting.html у розділі призначення, так як в органах прокуратури України були наявні на той час і до часу фактичного звільнення позивача (тобто до 25 жовтня 2016 року) різні, у тому числі рівнозначні посади. Більш того, протягом даного періоду відбувались призначення на адміністративні посади прокуратури, зокрема, і заступників прокурора Дніпропетровської області.

Тобто, на дату винесення спірного наказу у відповідача були вакантні посади, проте, вони не були запропоновані позивачу.

Частиною 2 статті 40 КЗпП встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Наведене відповідає практиці Верховного Суду України, зокрема, викладеної в постанові від 17 жовтня 2011 року у справі № 21-237а11.

А також узгоджується з практикою Вищого адміністративного суду у постанові від 16.11.2016року №К/800/9173/16, ухвалі від 26.05.2017року №К/800/17657/17.

Відповідно до частини 1 статті 42 Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частиною 2 статті 42 Кодексу законів про працю України встановлено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сімї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом пяти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Для виявлення працівників, які мають переважне право на залишення на роботі, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишаються на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз повинен проводитись із врахуванням ряду факторів, зокрема, рівня освіти і присвоєної кваліфікації, підвищення кваліфікації, навчання без відриву від виробництва, тимчасового виконання обов'язків більш кваліфікованого працівника, досвіду трудової діяльності, обсягу виконуваної роботи, суміщення професій тощо. Крім того, однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника, а тому при визначенні рівня продуктивності праці слід враховувати, в тому числі, й наявність у працівника дисциплінарних стягнень.

При розгляді справи судом встановлено, що відповідачем не здійснювався порівняльний аналіз кваліфікації, професійної діяльності, освіти та інших ділових та особистих якостей заступників прокурора (3 особи) для визначення особи, яка має переважне право залишення на роботі.

Посилання відповідача, що донька позивача , після розірвання шлюбу залишилась проживати з матірю, і вона не входить до кола утриманців є помилковим,оскільки розірвання шлюбу, не позбавляє батька обовязків по утриманню дитини, що встановлено нормами Сімейного Кодексу України.

Щодо доводів заявника апеляційної скарги про позбавлення відповідача у квітні 2016 року премії, то відповідно до ст. 49 Закону України «Про прокуратуру» позбавлення премії не є видом дисциплінарного стягнення.

Наявність будь-яких інших дисциплінарних стягнень у позивача відповідачем не доведена.

Не підтвердились в судовому засіданні доводи відповідача, що відсутності відомосте про лікарняний, під час, якого позивач був звільненій.

В табелі робочого часу 25 жовтня 2016року,вказано, що позивач перебував на роботі, однак в судовому засіданні пояснити, яким чином даний факт встановлено та якими доказами підтверджено, суду не надано.

Відповідно до положень частини 3 статті 40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті - нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні). Це правило не поширюється тільки на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Доводи відповідача в апеляційні скарзі, що судом першої інстанції безпідставно не задоволено відвід головуючому судді Степаненко В.В., не можуть прийнятись судом апеляційної інстанції, оскільки підстави, які вказані в заявах про відвід не передбачені положеннями ст. 27, 30 КАС України.

В додаткових поясненнях до апеляційної скарги від 17.05.2017року, відповідачем вказано на порушення суддею Степаненко В.В. ст. 15-1 КАС України, щодо втручання до автоматизованої системі розподілу справ. Даний факт, на думку відповідача, підтверджується актом від 28.04.2017року та протоколом проведення перевірки бази даних КП «ДСС» Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Суд апеляційної інстанції не може взяти їх до уваги, оскільки дані документи є носієм інформації фактів можливого втручання у систему бази даних КП ДСС Дніпропетровського окружного адміністративного суду за період з 01.01.2016 року по 25.04.2017 року, але не містять чітких висновків про це, а також не містить інформації причетності будь-кого з членів колегії, що розглядала справу, до втручання в розподіл цієї справи. Вирок суду щодо будь-якої особи винної у втручання в автоматичний розподіл справ не існує.

Враховуючи все вищезазначене, апеляційний суд звертає увагу на те ,що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, із якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначену норму під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо скасування наказу №258к від 25.10.2016 року та поновлення позивача на посаді. А скасування п.п1,3 наказу 94ш від 07.07.2016 року на думку апеляційного суду є помилковим

Повернення судового збору за подання апеляційної скарги органу владних повноважень, відповідно до положень ст. 94 КАС України не передбачено.

Керуючись ч.3 ст.160, ст. 195, ст. 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2017 року скасувати в частині визнання протиправними та скасування п.п.1,3 наказу ОСОБА_7 прокуратури України від 07.07.2016 року 94ш та у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

У задоволенні позовних вимог щодо скасування подання від жовтня 2016 року; попередження прокурора Дніпропетровської області від 22.08.2016 року; пропозиції вакантних посад від 18.10.2016 року відмовити.

В іншій частині постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко