Справа № 428/4529/17
Суддя: Юзефович І. О.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/4529/17
Провадження №2-а/428/246/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017р. м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Юзефович І.О. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня у розмірі меншому ніж визначено ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», стягнення заборгованості за неналежну виплату щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня у 2017 році передбаченої ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахування проведених виплат у розмірі 6876грн., встановлення судового контролю за виконанням судового рішення та зобов'язання подати звіт у встановлений судом строк,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду з адміністративним позовом до УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня у розмірі меншому ніж визначено ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», стягнення заборгованості за неналежну виплату щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня у 2017 році передбаченої ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахування проведених виплат у розмірі 6876грн., встановлення судового контролю за виконанням судового рішення та зобов'язання подати звіт у встановлений судом строк, мотивуючи вимоги тим, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом війни ІІ групи та перебуває на обліку у відповідача УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради Луганської області, має право на пільги встановлені ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 24.04.2017р. позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради Луганської області з проханням здійснити виплату щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня згідно ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», проте відповідач, порушуючи вимоги діючого законодавства України, здійснив виплату вищевказаної допомоги у розмірі 3100грн., що є на думку, позивача ОСОБА_1, незаконним. Тому, ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до суду і просить суд визнати протиправними дії УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради Луганської області щодо нарахування та виплати йому щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня у розмірі меншому ніж визначено ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; стягнути з УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради Луганської області заборгованість за неналежну виплату щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня у 2017 році передбаченої ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахування проведених виплат у розмірі 6876грн.; встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов'язати УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради Луганської області подати звіт у встановлений судом строк.

Оскільки з позовної заяви видно, що вимоги позивача стосуються перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги (соціальної виплати), тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України суд вважає за необхідне розглядати дану справу у скороченому провадженні. Шестимісячний строк позовної давнини не був вичерпаний оскільки позивач дізнався про порушення свого права з 03.05.2017р. тобто з моменту отримання листа відповідача, а даний позов було подано до суду 10.05.2017р..

Від відповідача Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області до суду у встановлений ч.3 ст. 183-2 КАС України строк заперечення не надійшли, а отже суд у відповідності до ч.5 ст. 183-2 КАС України розглядає справу за наявними у ній документами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши письмові докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

На підставі вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії Є №050734, виданим УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради Луганської області 07.08.2012р.. 24.04.2017р. позивач звернувся до УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради Луганської області з заявою про недоплачену виплату одноразової грошової допомоги до 5 травня 2017р., як інваліду війни ІІ групи, у розмірі значно меншому, ніж встановлено ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто матеріальні втрати складають 6876грн., у зв'язку із чим, ОСОБА_1 просив управління здійснити виплату одноразової допомоги до 5 травня 2017 року у відповідності зі ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. №3551-XII. На дану заяву 03.05.2017р. було надано відповідь, згідно якої УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради Луганської області повідомило ОСОБА_1, що йому була нарахована та виплачена щорічна разова грошова допомога до 5-го травня у 2017 році, як інваліду війни ІІ групи у розмірі 3100грн. відповідно до постанови КМУ від 05.07.2017р. №223.

Як встановлено з матеріалів справи, до 5-го травня за 2017 рік позивачу ОСОБА_1 було виплачено разову грошову допомогу у розмірі 3100грн..

Відповідно до положень статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно п.63 (І) Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнений пунктом 26, яким установлено, що норми і положення «… статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» … застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування». Дане положення Закону України неконституційним не визнавалося.

Враховуючи, що вищевказаний нормативний акт прийнятий пізніше Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", то у даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин".

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 визначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Відповідно до п.п.1 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2017р. №223 «Про деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», у 2017 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення). Районні органи соціального захисту населення перераховують кошти через відділення зв'язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання) у таких розмірах: інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: - I групи - 3500 гривень; - II групи - 3100 гривень; - III групи - 2700 гривень;

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлюють розмір щорічної допомоги до 05 травня учасникам війни: Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Закон України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», яким розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнений пунктом 26.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03 жовтня 1997 року у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Слід також зауважити на тому, що Конституційний Суд України рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У Рішенні №3-рп від 25 січня 2012 року Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Таким чином, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже суд вважає, що виплачуючи позивачеві грошову допомогу у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017р. №223, відповідач УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради Луганської області діяв на підставі та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, а тому обставини викладені позивачем ОСОБА_1 в обґрунтування позову не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, у зв'язку з чим адміністративний позов ОСОБА_1 до УПтаСЗН Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня у розмірі меншому ніж визначено ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», стягнення заборгованості за неналежну виплату щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня у 2017 році передбаченої ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахування проведених виплат у розмірі 6876грн., встановлення судового контролю за виконанням судового рішення та зобов'язання подати звіт у встановлений судом строк задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 94 КАС України суд враховує, що позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за подання цього позову, в той час як інших судових витрат, які підлягають відшкодуванню, у справі не виявлено.

Керуючись ст.ст. 2,11,12,21,70,71,94,159-163,183-2,185,186 КАС України, суддя -

постановив:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання протиправними дій щодо нарахування та виплати щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня у розмірі меншому ніж визначено ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», стягнення заборгованості за неналежну виплату щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня у 2017 році передбаченої ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахування проведених виплат у розмірі 6876грн., встановлення судового контролю за виконанням судового рішення та зобов'язання подати звіт у встановлений судом строк.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у скороченому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя