Справа № 333/6518/16-а(2-а/333/304/16)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 червня 2017 рокусправа № 333/6518/16-а(2-а/333/304/16)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Божко Л.А. Лукманової О.М.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

за участю представника відповідачів: ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Комунарського районного суду Запорізької області від 11 квітня 2017 року у справі №333/6518/16-а (2а/333/22/17) за позовом ОСОБА_2 до Головного лікаря Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради Паталах Федора Васильовича, Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради про визнання протиправними дій щодо відмови в видачі висновку ЛКК про необхідність стороннього догляду,

в с т а н о в и в :

24 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив: визнати протиправними дії щодо відмови в наданні висновку ЛКК про необхідність стороннього догляду, зобов'язати ЛКК обласної психіатричної лікарні видати висновок про необхідність стороннього догляду згідно наказу МОЗ №667 від 31.07.2013 року та наявних документів.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що син позивача ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи, має діагноз шизофренія. 18 жовтня 2016 року позивач звернувся до Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради за отриманням висновку, що ОСОБА_4 потребує постійного стороннього догляду. 04.11.2016 року позивачу було відмовлено у видачі висновку про необхідність стороннього догляду ОСОБА_4. Позивач вважає відмову у видачі висновку необґрунтованою та незаконною, прийнятою із порушенням Інструкції, затвердженої наказом МОЗ №667 від 31.07.2013 року, оскільки його син має відповідні обмеження життєдіяльності, які є достатніми для надання висновку про необхідність стороннього догляду. Крім, того, позивач зазначає, що в 2012 році він вже отримував відповідний висновок, однак з 2013 року ЛКК постійно відмовляє йому у видачі висновків, чим порушує його права, зокрема право на оформлення грошової допомоги.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального права просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову. Також, позивач зазначає, що з 5 видів порушення життєдіяльності син позивача має 4, між тим відповідно до п. 5 Інструкції для надання висновку про необхідність стороннього догляду достатньо лише наявності 1 виду порушення життєдіяльності, відтак, на думку позивача, відповідачем було порушено вимоги чинного законодавства та безпідставно відмовлено позивачу у видачі висновку ЛКК про необхідність стороннього догляду за його сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, інвалідом 2 групи за психічним захворюванням.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що син позивача ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи із діагнозом шизофренія, перебуває на обліку в КУ «Запорізька обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР.

18 жовтня 2016 року ОСОБА_2, звернувся до КУ «Запорізька обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР за отриманням висновку про необхідність стороннього догляду за його сином ОСОБА_4.

02.11.2016 року відбулось засідання ЛКК за наслідками якого було встановлено, що ОСОБА_4 за рівнем обмеження життєдіяльності на теперішній час постійного стороннього догляду не потребує.

Правомірність та обґрунтованість дії ЛКК щодо відмови у видачі позивачу висновку про необхідність стороннього догляду за ОСОБА_4 є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що за наслідками засідання ЛКК не було виявлено обмежень життєдіяльності у ОСОБА_4, які б свідчили, що останній потребує стороннього догляду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про психіатричну допомогу" держава гарантує грошову допомогу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, особі, яка проживає разом з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує стороннього догляду, - на догляд за ним. Розмір зазначеної допомоги розраховується як різниця між трьома прожитковими мінімумами на кожного члена сім'ї та середньомісячним сукупним доходом сім'ї за попередні шість місяців, але не може бути більше, ніж мінімальна заробітна плата.

У відповідності до пункту 1 Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розгляду, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 року №1192 (далі по тексту - Порядок), щомісячна грошова допомога особі, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним (далі - допомога на догляд) надається відповідно до статті 5 Закону України "Про психіатричну допомогу" у грошовій формі.

Згідно пункту 4 Порядку допомога на догляд надається дієздатній особі, яка зареєстрована або постійно проживає на одній житловій площі з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, і здійснює догляд за ним.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про психіатричну допомогу" амбулаторною психіатричною допомогою є психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров'я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, в амбулаторних умовах.

Відповідно до п. 1 Порядку про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 року № 1192 - щомісячна грошова допомога особі, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним надається відповідно до ст. 5 Закону України "Про психіатричну допомогу" у грошовій формі.

Згідно з ч. 2 ст. 7, ч. 1, 2 ст. 11Закону України "Про психіатричну допомогу" Психіатричний огляд проводиться з метою з'ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Психіатричний огляд проводиться лікарем-психіатром на прохання або за усвідомленою згодою особи; щодо особи віком до 14 років (малолітньої особи) - на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника; щодо особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, - на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків чи відсутності батьків або іншого законного представника психіатричний огляд неповнолітнього здійснюється за рішенням (згодою) органів опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду.

Відповідно до п. 5-7 Інструкції про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 31.07.2013 року № 667, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 26.09.2013 року за № 1666/24198 - підставою для надання висновку ЛКК закладу охорони здоров'я щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом IІ групи внаслідок психічного розладу є постійна (упродовж не менше місяця) наявність в інваліда одного з перелічених видів обмеження життєдіяльності:

- обмеження самообслуговування - здатність до самообслуговування за допомогою інших осіб та нездатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності до самостійного пересування - здатність до самостійного пересування за допомогою інших осіб та нездатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів;

- обмеження здатності до орієнтації - здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб; обмеження здатності до спілкування - здатність до спілкування за допомогою інших осіб та нездатність до спілкування з використанням допоміжних засобів;

- обмеження здатності контролювати свою поведінку - здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою інших осіб.

Обмеження життєдіяльності повинні бути зумовлені психічним розладом. Висновок ЛКК видається строком на 6 місяців. Обґрунтований висновок ЛКК та рішення про необхідність постійного стороннього догляду за інвалідом (висновок) записуються в медичну карту амбулаторного хворого за підписом членів ЛКК.

Амбулаторною психіатричною допомогою вважається психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров'я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, в амбулаторних умовах.

Отже, підставою для надання висновку про необхідність постійного стороннього догляду є встановлення ЛКК (медико-санітарною експертизою) факту наявності одного з видів обмеження життєдіяльності особи, як-то обмеження самообслуговування, обмеження здатності до орієнтації, обмеження здатності контролювати свою поведінку, і таке обмеження має бути постійним (понад один місяць) й зумовлене психічними вадами здоров'я.

В свою чергу, в разі не підтвердження факту наявності у особи обмежень життєдіяльності визначених п. 5-7 Інструкції висновок не надається.

Встановлені обставини справи свідча, що за наслідками неодноразово проведених обстежень ЛКК протягом 2013-2016 років не виявлено обмежень життєдіяльності, як-то обмеження самообслуговування, обмеження здатності до орієнтації, обмеження здатності контролювати свою поведінку, які б свідчили про необхідність у видачі висновку про необхідність постійного стороннього догляду.

Відповідно до Журналу запису висновків лікарсько-консультативних комісій від 18.12.2013 року, 15.01.2014 року, 11.11.2014 року та 02.11.2016 року відсутні підстави для видачі висновку про необхідність постійного стороннього догляду за ОСОБА_4.

В свою чергу, судом апеляційної інстанції під час розгляду справи з'ясовано, що відповідачем було дотримано вимоги чинного законодавства щодо процедури призначення, проведення засідань ЛКК, та складання за їх наслідками результатів стосовно вирішення питання про необхідність стороннього догляду за ОСОБА_4 або відсутності такої.

У відповідності до ст. 71 КАС України, сторони зобов'язані довести ті обставини, на яких ґрунтуються їх доводи або заперечення.

Позивач в адміністративному позові та апеляційній скарзі зазначає про наявність у його сина таких обмежень життєдіяльності, які свідчать про необхідність постійного стороннього догляду, наводить фактичні життєві приклади, однак в матеріалах справи не міститься та позивачем не надано жодних доказів на користь існування викладених ним обставин, водночас, наявні у справі медичні документи свідчать про протилежне.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що під час апеляційного розгляду справи з метою перевірки питання щодо наявності у ОСОБА_4 обмежень життєдіяльності, які можуть свідчити про необхідність постійного стороннього догляду, позивачу пропонувалось призначення та проведення судово-психіатричної експертизи ОСОБА_4 з питань, які виносились на засідання ЛКК.

В своєму додатку до апеляційної скарги, який надійшов на адресу суду 13 червня 2017 року, позивач зазначив, що наявність у його сина обмежень життєдіяльності, які безумовно свідчать про необхідність постійного стороннього догляду на його думку є всім зрозумілим фактом, тому проведення експертизи в рамках судового процесу є непотрібним.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає недоведеною обставиною те, що у ОСОБА_4 були наявні обмеження життєдіяльності, які свідчили б про необхідність призначення йому постійного стороннього догляду, позивачем не доведено, що відповідачі відмовляючи у наданні висновку про необхідність постійного стороннього догляду діяли не в порядку та не в межах повноважень визначених Законом, відтак, відсутніми є підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Доводи позивача стосовно незаконності дій ЛКК, та відповідача з посиланням на факт видачі йому висновку про необхідність стороннього догляду за ОСОБА_4 в 2012 році суд вважає необґрунтованим, оскільки висновок видається строком на шість місяців, відтак висновок виданий позивачу в 2012 році тратив свою дію, та не може свідчити про рівень обмежень життєдіяльності ОСОБА_4 станом на 2016 рік.

Також, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи позивача стосовно необхідності дослідження судом поряд із діючою Інструкцією затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 31.07.2013 року № 667 старої, яка втратила чинність, оскільки Інструкція, як процедурна норма матеріального права, підлягає застосуванню в редакції чинній на час виникнення спірних відносин. В даному випадку, ЛКК правомірно було використано Інструкцію, затверджену Наказом МОЗ №667 - чинну на час проведення засідання ЛКК, тому підстави для аналізу та врахуванню судом Інструкції, яка втратила чинність відсутні.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, прийнятою із дотримання вимог норм матеріального та процесуального права, а підстави для її зміни або скасування - відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, 196, 200, 206 КАС України, суд -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2017 року справі №333/6518/16-а (2а/333/22/17) - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів у відповідності до ст. 212 КАС України.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова