Справа № 286/1263/17
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Кулініч Я.В.
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
УХВАЛА

іменем України

"20" червня 2017 р. Справа № 286/1263/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Котік Т.С.

Моніча Б.С.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від "10" травня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 р. ОСОБА_3 звернувся до Овруцького районного суду Житомирської області з позовом в якому просив визнати дії Головного Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо зменшення основного розміру його пенсії з 61 % грошового забезпечення на 56 % грошового забезпечення протиправними та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області встановити йому основний розмір пенсії 61 % грошового забезпечення з 01.09.2016 року та здійснити відповідний перерахунок з виплатою йому недоплачених сум, починаючи із 01.09.2016 року.

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 10.05.2017 р. позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строків звернення до суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 10.05.2017 року та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Скаржник посилається на те, що суд передчасно залишив його позовні вимоги за весь період з 01 вересня 2016 року без розгляду, однак не вирішив питання щодо позовних вимог за останній шість місяців, що передують його зверненню до суду.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні даного спору, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що саме у вересні 2016 року позивач дізнався про порушення своїх прав, а з позовом до суду звернувся лише у травні 2017 року, тому адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду, оскільки поданий поза межами строку визначеного ч. 2 ст. 99 КАС України. Клопотання про поновлення пропущеного строку позивачем не заявлялося.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Згідно з ч.2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З наведених вище приписів КАС України випливає, що адміністративний позов може бути поданий у межах строку звернення до адміністративного суду визначеного цим Кодексом або іншими законами, який обчислюється з моменту коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала (частина 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України). Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи (частина 2 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України).

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Слід зазначити, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Предметом адміністративного позову у даній справі є перерахунок пенсії, для звернення з яким чинним законодавством України спеціальних строків не встановлено, а тому такий позов має бути поданий в межах визначеного ч. 2 ст. 99 КАС України шестимісячного строку, перебіг якого починається з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

З матеріалів справи вбачається, що листом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №2068/03-23 від 02.09.2016 року ОСОБА_3 повідомлено про те, що починаючи з 01.09.2016 р. його пенсійну справу приведено у відповідність норм діючого законодавства та визначено розмір пенсії 56% грошового забезпечення.

Отже, суд першої інстанції вірно вказав, що позивач дізнався про порушення своїх прав саме у вересні 2016 р., однак з позовом до суду ОСОБА_3 звернувся лише у травні 2017 р.

Крім того, колегія суддів зазначає, що пенсія є періодичною виплатою, яка отримується кожного місяця, а тому про порушення своїх прав щодо недоплати, позивач повинен був дізнатися після отримання листа відповідача №2068/03-23 від 02.09.2016 року та кожного місяця під час отримання пенсії. Також, поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду судом апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на викладене, правомірним є висновок суду про те, що з даним позовом ОСОБА_3 звернувся до суду після закінчення строків, визначених ч. 2 ст. 99 КАС України.

Висновок суду першої інстанції відповідає правовим висновками Європейського Суду з прав людини, де він зазначав, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010 року, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (п.п.22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, заява №23436/03).

Відповідно, заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (п. 109 рішення у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" від 07.07.1989 року).

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийняв ухвалу з додержанням вимог закону, підстави для її скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає , що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому за таких обставин колегія суддів залишає її без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 199, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від "10" травня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: Т.С. Котік

Б.С. Моніч