Справа № 486/520/15-а
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" червня 2017 р. м. Київ К/800/34363/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Черпака Ю.К. (судді-доповідача), Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28 квітня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року, -

в с т а н о в и в:
У квітні 2015 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 про накладання адміністративного стягнення № 32 від 3 квітня 2015 року за порушення вимог частини першої статті 210-1 КУпАП у розмірі 1700 гривень.
В обґрунтування позову зазначив, що його незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки отримавши мобілізаційне повідомлення №1118 від 23 березня 2015 року, ним виконана норма абзацу сьомого частини першої статті 21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-XII (далі Закон № 3543-ХІІ) в частині сприяння військовому комісаріату у його роботі шляхом оповіщення всіх осіб для отримання повісток про призов на військову службу мобілізації, за списком, крім тих, які перебували у відпустках та на лікарняному. Вказував на те, що відповідач незаконно вимагав віднього вжиття заходів забезпечення своєчасного прибуття працівників до військового комісаріату, документування (фіксування) факту відмови шляхом відбирання пояснювальної записки від особи, яка відмовляється від отримання повістки або явки, а також пояснень свідків (не менш двох) такої відмови та невідкладно, але не пізніше наступного дня передати такі документи разом з оригіналом повістки до ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки комунальне підприємство, де він обіймає посаду в.о. директора, Законом не наділено такими повноваженнями. Також зазначив, що за приписами частини першої статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) обов`язок сповіщати військовозобов`язаних про їх виклик до військових комісаріатів покладено саме на ІНФОРМАЦІЯ_2 , а не на комунальне підприємство.
Постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015року адміністративний позов задоволено частково. Скасовано постанову військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 №32 від 3 квітня 2015 року в частині накладання суми штрафу, за порушення частини першої статті 210-1 КУпАП, зменшивши його розмір до 510 гривень.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати постанову Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28 квітня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Касаційна скарга обґрунтована доводами, аналогічними викладеним у позовній заяві.
Южноукраїнсько-Арбузинський об`єднаний військовий комісаріат Миколаївської областіу запереченнях вказував на те, що за частиною другою статті 26 Закону №3543- ХІІ посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом. Оскільки військовозобов`язані працівники комунального підприємства так і не з`явились до військового комісаріату, то адміністративна відповідальність за неявку осіб, на думку позивача, покладається на директора комунального підприємства.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
Судами встановлено, що розпорядженням секретаря Южноукраїнської міської ради від 6 лютого 2015 року №12-р позивача призначено на посаду в.о. директора комунального підприємства «Теплопостачання та водо каналізаційне господарство».
24 березня 2015 року підприємство від ІНФОРМАЦІЯ_1 отримало мобілізаційне повідомлення від 23 березня 2015 року №1118 «Про здійснення оповіщення та забезпечення прибуття військовозобов`язаних за призовом по мобілізації» з вимогою вручити під особистий підпис повістки про призов на військову службу мобілізації та забезпечити у термін, визначений у повістках, прибуття до військового комісаріату працівників комунального підприємства у зв`язку з призовом осіб на військову службу за мобілізацією. Корінець до повістки із підписом військовозобов`язаного про отримання повістки через особу, відповідальну за військовий облік на підприємстві, повернути до військового комісаріату не пізніше наступного дня від дня її отримання. Також у повідомленні вказано, що у випадку відмови працівника від отримання повістки чи явки за повісткою керівник підприємства повинен вжити заходів документування (фіксування) такого факту відмови (шляхом відібрання пояснювальної записки від особи, яка відмовляється від її отримання або явки, а також пояснень свідків (не менше двох) такої відмови, та невідкладно але не пізніше наступного дня передати такі документи разом з оригіналом повістки до Южноукраїнсько-Арбузинського об`єднаного військового комісаріату Миколаївської області.
На виконання зазначеного мобілізаційного повідомлення 25 березня 2015 року позивачем направлена інформація щодо вручення повісток АДРЕСА_1 , в якій із зазначенням прізвищ, імен, по батькові вказано, що одна особа перебуває на лікарняному, 3 особи у щорічній відпустці, 2 особи в учнівській відпустці, 5 осіб відмовилися від отримання повістки. Також у листі зазначено, що для подальшої співпраці з Южноукраїнсько-Арбузинським об`єднанимвійськовим комісаріатом Миколаївської області позивач просив вказати норму Закону щодо вчинення їм дій у разі відмови працівника від отримання повістки чи явки за повісткою керівник підприємства повинен вжити заходів документування (фіксування) такого факту відмови (шляхом відібрання пояснювальної записки від особи, яка відмовляється від її отримання або явки, а також пояснень свідків (не менше двох) такої відмови, та невідкладно але не пізніше наступного дня передати такі документи разом з оригіналом повістки до військового комісаріату.
У зв`язку з порушенням т.в.о. директора комунального підприємства приписів абзацу сьомого частини першої статті 21 Закону № 3543-XII ОСОБА_1 відповідно до постанови від 3 квітня 2015 року №32 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення частини першої статті 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1700 гривень. Постановою встановлено, що 24 березня 2015 року т.в.о. директора комунального підприємства «Теплопостачання та водо каналізаційне господарство» ОСОБА_1 вручено мобілізаційне повідомлення №118 від 25 березня 2015 року «Про забезпечення оповіщення та забезпечення прибуття 22 військовозобов`язаних за призовом по мобілізації з числа працівників комунального підприємства на 26 березня 2015 року». Т.в.о. директора ОСОБА_1 не забезпечив прибуття 11 військовозобов`язаних, не забезпечив їх оповіщення.
Не погоджуючись з такою поставною про накладання штрафу, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходили з того, що позивач не забезпечив явку працівників комунального підприємства до військового комісаріату, та не надав відповідних доказів неможливості вручення їм повісток відповідно до мобілізаційного повідомлення від 23 березня 2015 року № 1118. Зменшення розміру штрафу за порушення ОСОБА_1 частини першої статті 210-1 КУпАП до 510 гривень мотивовано тим, що посадовою особою не в повній мірі враховано ступінь вини правопорушника, його сімейний та майновий стан, що є підставою для застосування більш м`якого адміністративного стягнення ніж визначено в постанові №32 від 3 квітня 2015 року. Зазначено, що ОСОБА_1 не довів правомірності прийнятого відповідачем рішення, всупереч частини першої статті 71 КАС України.
З таким висновком не погоджується суд касаційної інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулюються Законом № 3543-ХІІ.
Згідно з абзацом сьомим частини першої статті 21 Закону № 3543-ХІІ підприємства, установи і організації зобов`язані забезпечувати своєчасне прибуття працівників, які залучаються до виконання обов`язку щодо мобілізації у порядку, визначеному частинами третьою - п`ятою статті 22 цього Закону, на збірні пункти та до військових частин.
За правилами частини першої статті 38 Закону № 2232-XII в адміністративно-територіальних одиницях, де немає військових комісаріатів, відповідні органи місцевого самоврядування, керівники підприємств, установ та організацій, у тому числі навчальних закладів, незалежно від підпорядкування і форм власності зобов`язані на вимогу військових комісаріатів сповіщати призовників і військовозобов`язаних про їх виклик до військових комісаріатів, забезпечувати своєчасне прибуття за цим викликом, у семиденний строк повідомляти районні (міські) військові комісаріати про прийняття на роботу (навчання) та звільнення з роботи (навчання) призовників і військовозобов`язаних.
Відповідно до підпункту 1 пункту 8 Указу Президент України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року № 15/2015 місцевим органам виконавчої влади за участю органів місцевого самоврядування, із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності організувати і забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини.
Таким чином, наведеними нормами законів та підзаконного нормативно правового акту на керівників підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності покладено обов`язок сповіщати працівників про їх виклик до військових комісаріатів та забезпечувати їх своєчасне прибуття за цим викликом.
У зв`язку з цим суди мали встановити, як проводиться оповіщення у разі перебування працівників у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та перевірити, чи сповістив позивач у встановлений законом чи іншим нормативно-правовим актом спосіб таких працівників підприємства про необхідність їх явки до військкомату на конкретну дату.
Необхідно було з`ясувати правомірність вимоги до позивача у разі відмови працівника від отримання повістки чи явки за повісткою вжити заходів документування (фіксування) такого факту відмови шляхом відібрання пояснювальної записки від особи, яка відмовляється від її отримання або явки, а також пояснень свідків (не менше двох) такої відмови, та невідкладно але не пізніше наступного дня передати такі документи разом з оригіналом повістки до військового комісаріату.
Щодо забезпечення явки працівників до військкомату у визначений день необхідно встановити, які для цього дії повинен був учинити позивач (наприклад, звільнити працівників від роботи, перевезти їх службовим транспортом до місця призначення тощо).
Перевірки потребує також та обставина, чи перебували працівники на роботі в день виклику до військкомату, що за певних умов може бути розцінено як незабезпечення своєчасного прибуття за викликом.
Суди помилково вказували на те, що позивач не довів протиправність прийнятого відповідачем рішення, оскільки згідно з частиною першою статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Так як суд касаційної інстанції відповідно до частини першої статті 220 КАС України не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, то в силу частини четвертої статті 227 цього Кодексу прийняті ними рішення підлягають скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Скасувати постанову Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28 квітня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді: Черпак Ю.К.

Іваненко Я.Л.

Мойсюк М.І.