Справа № 357/1457/17
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/1457/17 Головуючий у 1-й інстанції: Ярмолова О.Я.
Суддя-доповідач: Грибан І.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Беспалов О.О., Парінов А.Б.

розглянув в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійоного фонду України Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійоного фонду України Київської області про визнання рішення неправомірним та зобов'язання призначити пенсію,

У С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд з позовом до Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійоного фонду України Київської області, в якому просила:

- скасувати рішення управління Пенсійного фонду України у місті Білій Церкві Київської області від 08.12.2016 № 7677/514 про відмову в призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу»;

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України у місті Білій Церкві Київської області призначити пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2017 року позов задоволено:

- визнано недійсним рішення управління Пенсійного фонду України у місті Білій Церкві Київської області від 08.12.2016 № 7677/514 про відмову в призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу»;

- зобов'язано управління Пенсійного фонду України у місті Білій Церкві Київської області призначити пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу»

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає на порушення судом першої інстанції матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи те, що справу можливо вирішити на підставі наявних у ній доказів, а також те, що відсутні клопотання сторін про розгляд справи за їх участю, колегія суддів ухвалила про апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що в грудні 2016 позивач звернулася до управління Пенсійного фонду України у місті Білій Церкві Київської області з заявою про призначення пенсії державного службовця згідно Закону України «Про державну службу» в порядку визначеному п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ.

Рішенням від 08.12.2016 року № 7677/514 управління Пенсійного фонду України у місті Білій Церкві Київської області позивачу відмовлено в призначенні пенсії.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся з даним позовом в суд.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Надаючи правову оцінку встановленим в справі обставинам та фактам , колегія судді звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року.

З 01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII.

Відповідно до статті 90 зазначеного Закону пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 2 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України «Про державну службу» (№ 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень вказаного закону визначено право державних службовців у випадках визначених цими пунктами на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», зокрема:

- державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців;

- для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону визначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що пенсійний орган відмовив позивачу у призначенні пенсії з огляду на те, що відповідно до ст.3 п.3 Закону України«Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII дія Закону не поширюється на посадових осіб місцевого самоврядування. При цьому, до стажу державної служби позивачу зарахована робота в період з 15.08.2013, а тому пенсійний орган вважав, що стаж державної служби становить лише 3 роки 3 місяці 15 днів.

Згідно ст.1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Відповідно до статті 2 цього Закону, посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Дія цього закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування.

Згідно ч. 7 ст. 21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Пунктом 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» визначалося, що дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 «Про порядок обчислення стажу державної служби» (діяла до 01.05.016) визначалося, що до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2016, № 229 «Про затвердження Порядку обчислення стажу державної служби» стаж державної служби обчислюється відповідно до частини другої статті 46 Закону України від 10 грудня 2015 р. N 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон). До стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону.

Отже, жінки, які мають стаж роботи в органах місцевого самоврядування та/або на державній службі не менше 10 років станом на час набрання законної сили ЗУ «Про державну службу» та досягли пенсійного віку передбаченого ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», мають загальний стаж роботи не менше ніж мінімально визначений законодавством, мають право на призначення пенсії державного службовця у відповідності до приписів ст. 37 ЗУ «Про державну службу».

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач з 02.12.2002 по 14.08.2013 працювала на посадах в органах місцевого самоврядування, а саме: фахівцем І категорії відділу у справах молоді, заступника начальника відділу у справах сім'ї та молоді, завідувача сектора у справах сім'ї, молоді, жінок, охорони материнства і дитинства відділу у справах сім'ї та молоді Білоцерківської міської ради. З 15.08.2013 позивач перебувала на посаді завідувача сектора кадрового забезпечення управління Пенсійного фонду України в м.Біла Церква, з 03.02.2014 обіймала посаду завідувача сектору персоналу, з 02.10.2015 - начальник відділу персоналу та організаційно-інформаційної роботи.

Періоди роботи та посади підтверджуються записами в трудовій книжці позивача.

Також, в трудовій книжці позивача наявний запис про складення Присяги із відповідним зазначенням дати її складення та присвоєння рангу, що є обов'язковим для набуття статусу державного службовця чи посадової особи органу місцевого самоврядування, що прирівняні до них згідно Закону України «Про державну службу».

Стаж державної служби позивача з урахуванням періодів роботи на посадах в органах місцевого самоврядування становить більше 10 років.

Загальний стаж роботи позивача становить 38 років 8 місяців 5 днів.

Отже, позивач досягла визначеного ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку, має необхідний стаж роботи в органах місцевого самоврядування понад 10 років (в розрахунку станом на 01.05.2016р.), та загальний стаж роботи понад мінімально визначений законодавством.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач набув право на призначення пенсії відповідно до положень Закону України «Про державну службу».

На позивача розповсюджується дія норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо порядку подання та оформлення документів для переведення на інший вид пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

В силу положень ч.5 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за наслідками розгляду документів про призначення (перерахунок) пенсії територіальний орган Пенсійного фонду не пізніше 10 днів з дня їх надходження повинен прийняти рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затверджено постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. № 22-1 (далі - Порядок).

За приписами п. 4.1 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Вказаним додатком встановлено форму заяви, з якою має звертатися особа, яка просить про перерахунок її пенсії.

При цьому, відповідач не зазначає про недотримання позивачем процедури звернення із належно оформленою заявою про призначення пенсії та надання пенсійному органу не всіх документів.

За таких підстав, суд першої інстанції правильно зобов'язав пенсійний орган призначити позивачу пенсію.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні судового рішення в частині задоволення заявлених позовних вимог шляхом визнання рішення управління Пенсійного фонду України у місті Білій Церкві Київської області від 08.12.2016 № 7677/514 недійсним порушено п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України.

Так, із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Суд визначає, що рішення суб'єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

Отже, постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2017 року слід змінити шляхом зазначення в абзаці другому резолютивної частини судового рішення про визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення пенсійного органу.

Відповідно до ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду суд апеляційної інстанції має право, змінити постанову суду. За ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні в цій частині.

Керуючись ч.1 ст.41, ст.ст.160, 195, 197,198, 201, 205, 207, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійоного фонду України Київської області - задовольнити частково.

Змінити абзац другий резолютивної частини постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2017 року, виклавши його в такій редакції :

«Визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України у місті Білій Церкві Київської області від 08.12.2016 № 7677/514 про відмову в призначенні ОСОБА_2 пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя А.Б.Парінов

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.