Справа № 127/11028/17
Суддя: Прокопчук А. В.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/574/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А
Іменем України
21 червня 2017 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Прокопчук А.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця про визнання протоколу неправомірним та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
В травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вищевказаним позовом.

Викладені в позовній заяві вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці із заявою про призначення пільгової пенсії відповідно до п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». На час подання заяви позивачу виповнилося 56 р.7 міс. 28 днів, загальний стаж його роботи становить 26 р. 0 міс. 6 дн. Однак йому було відмовлено, в зв`язку з тим, що ним не надано уточнюючу довідку щодо підтвердження стажу роботи в шкідливих та важких умовах праці. З даним протоколом позивач не погоджується та зазначає, що ним було надано всі необхідні документи, що підтверджують шкідливий стаж роботи. Разом з тим, Головним Управлінням ПФУ у Вінницькій області в травні 2017 року було розглянуто питання щодо зарахування пільгового стажу для обрахунку пенсії та прийнято рішення про зарахування до пільгового стажу роботи періоди:

-з 10.12.1982р. по 31.07.1996р. 13р. 7 міс. 22 дн.;

- з 01.10.1996р. по 31.12.1997р. 1р. 3 міс. 0 дн.;

-з 01.02.1998р. по 25.05.1999р. 1р. 3 міс. 25 дн. Всього пільговий стаж становить 16р. 2 міс. 17 дн.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом та просить:

- визнати неправомірним протокол комісії Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниця щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пільгової пенсії згідно ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 26.01.2017 року пільгову пенсію згідно ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідач копію ухвали про відкриття скороченого провадження у справі отримав, подавши у визначений законом строк заперечення проти адміністративного позову, в якому зазначив, що вимоги ОСОБА_1 не визнає та вважає їх безпідставними та необгрунтованими з підстав того, що позивач двічі звертався з заявами про призначення пенсії за віком по Списку №2, проте йому було відмовлено. Відповідно до чинного законодавства для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 необхідною умовою є надання пільгової, уточнюючої особливий характер роботи, довідки або ж підтвердження на комісії відповідного пільгового періоду стажу. Пільгову довідку, уточнюючу особливий характер роботи, відповідачу в 55 Управлінні начальника робіт Центрального спеціалізованого будівельного управління витребувати так і не вбалося. Також, у ОСОБА_1 недостатньо загального страхового стажу для призначення пільгової пенсії 23 роки 2 місяці 6 днів при необхідних 26 роках для чоловіків. Тому, управління правомірно відмовило у призначенні пенсії за вислугу років позивачу. Згодом позивачем було оплачено єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, в зв`язку з чим загальний страховий стаж склав 26 років 6 днів. Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці діяло правомірно, оскільки призначення пенсії на пільгових умовах здійснюється на підставі поданих і належно оформлених документів. Також зазначено, що підприємство, на якому працював позивач, ліквідоване. Тому, пільговий стаж особи за Списком №2 підтверджується Комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області на підставі архівних документів. Таким чином, управління не відповідає за правильність та обгрунтованість рішень Комісії, а лише автоматично, на підставі рішення Комісії, зараховує відповідні періоди роботи до стажу роботи за Списком №2. Крім того, заперечує проти стягнення понесених позивачем судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці, оскільки кошти Пенсійного фонду формуються переважно за рахунок страхових внесків та використовуються на визначені цілі. Кошти на сплату судового збору в Тимчасовому кошторисі на утримання апарату Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці на 2017 рік не передбачені. У зв`язку з вищевказаним, відповідач просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні даного адміністративного позову.

Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження у відповідності із ст. 183-2 КАС України, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 року здійснено тлумачення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, де сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" АБО "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.

Також, аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі № 44277/98 "Стреч проти Сполученого Королівства" від 24.04.2003 року.

Згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з розписки-повідомлення Управління ПФУ в м. Вінниці від 26.01.2017 року (а.с. 13), ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії було надано наступні документи: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; довідка про місце проживання (реєстрації) особи; заява про призначення пенсії; паспорт; трудова книжка або документи про стаж; військовий квиток; довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000р.; довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умоваах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників (документи з комісії по спірним питанням); інший документ (типовий договір та оплата).

Згідно протоколу Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці №1440 від 01.02.2017 року, ОСОБА_1 зараховано страховий стаж роботи за Списком №2 26 років 0 місяців 6 днів. Уточнюючу довідку, що підтверджує стаж роботи в шкідливих та важких умовах праці, ОСОБА_1 не надано. У заявника відсутній спеціальний стаж роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Враховуючи вищевказане, ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за Списком №2 згідно п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право на пенсію на пільгових умовах (а.с. 9-10).

Відповідно до листа Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 15.05.2017 року позивача було повідомлено про те, що Комісією йому було зараховано періоди роботи з 10.12.1982 року по 31.07.1996 року, з 01.10.1996 року по 31.12.1997 року, з 01.02.1998 року по 25.05.1999 року до стажу роботи, який дає право пільгового пенсійного забезпечення за Списком №2. Період роботи з 01.11.1982 року по 09.12.1982 року зарахувати до пільгового стажу неможливо, оскільки професія підсобного робітника, за якою працював заявник, не відповідає чинним на період роботи Спискам. Період роботи з 26.05.1999 року по 21.03.2001 року зарахувати до пільгового стажу неможливо, оскільки відсутні дані про проведення та результати атестації робочих місць. Періоди роботи з 01.08.1996 року по 30.09.1996 року та з 01.01.1998 року по 31.01.1998 року зарахувати до пільгового стажу також неможливо, оскільки відсутні дані про заробітну плату. Пакет документів про підтвердження періодів роботи, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 був направлений відповідачу (а.с. 8).

Факт не зазначення розміру заробітної плати позивача в серпні, вересні 1996 року, січні 1998 року, січні, лютому 2001 року в фінансових документах також підтверджено архівною довідкою (а.с. 19).

Також факт працювання у в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 в період з 10.12.1982р. по 21.03.2001 року на будівництві нових будинків та споруд в якості каменщика в бригаді каменщиків, що передбачено Списком №2, підтверджується уточнюючою довідкою про особливий характер роботи або умови праці необхідні для призначення пільгової пенсії № 21 від 21.03.2001 року (а.с. 14).

З архівної довідки, виданої Галузевим державним архівом Міністерства оборони України, судом встановлено, що ОСОБА_1 працював у військовій частині НОМЕР_2 (з 01.08.1996 року в/ч НОМЕР_1 ), м. Вінниця, прийнятий на посаду «подс.рабоч.» з 1 листопада 1982 року (наказ № 130), переведений на посаду «каменщик» з 10 грудня 1982 року (наказ № 321), звільнений з 21.03.2001 року (наказ № 20 від 21.03.2001 року). Підтвердження присвоєння ОСОБА_1 5 розряду муляра в березні 1999 року по наказам командира в/ч НОМЕР_1 немає можливості, оскільки в наказах за 1999 рік - наказ № 39 від 21 вересня, ОСОБА_1 не значиться, від 23 березня наказ не видавався (а.с. 16).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за віком на пільгових умовах мають, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваних Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З матеріалів справи вбачається, що, звертаючись із заявою про призначення пенсії до відповідача 26 січня 2017 року, позивач досяг віку 56 років, адже народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому на дату звернення мав загальний стаж роботи станом на 31 жовтня 2016 року - 26 років 6 днів, що не заперечується сторонами (а.с. 9), а тому за наявності достатнього пільгового стажу роботи в розмірі не менше 12 років 06 місяців мав би право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, що передбачено ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

З відміток, зроблених в трудовій книжці позивача, вбачається, що ОСОБА_1 з 01.12.1982 року по 21.03.2001 року працював у Військовій частині НОМЕР_2 (згодом було перейменовано у в/ч НОМЕР_1 ), де йому було присвоєно: 2-й розряд каменщика, тарифний розряд каменщика 3-го розряду, тарифний розряд каменщика 4-го розряду, тарифний розряд муляра 5-го розряду (а.с. 11). Суд зазначає, що посада муляра (каменщика) була занесена до Списку №2, на підставі: постанови РМ СРСР № 1173 від 22.08.1956р.; постанови КМ СРСР №10 від 26.01.1991р. та постанови КМУ № 162 від 11.03.1994р. Також факт призначення позивачу даних розрядів підтверджується особовою карткою Ф. Т-2 (а.с.17).

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Аналіз наведеної норми, свідчить, що однією із умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до Списків, що діяли в період такої роботи. Вимога щодо обов`язкового підтвердження документами умов праці до 21 серпня 1992 року та проведення атестації після цієї дати є похідними від основної умови про внесення цієї професії до діючих Списків.

Отже, для зарахування періоду роботи особи до 21 серпня 1992 року, як пільгового, необхідно включення посади або професії до Списків та документальне підтвердження умов праці, яким у даному випадку є запис в трудовій книжці.

Згідно витягу із наказу командира Військової частини 54711 № 74 від 25.05.1994 року про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці, суд вбачає, що у військовій частині НОМЕР_2 була проведена атестація робочих місць, за результатами якої було вирішено згідно Списку №2 розділ 27 підтвердити право на пільгове пенсійне забезпечення працівників слідуючих професій: електрозварювальники; мулярі, які працювали в бригадах; малярі, які працювали з шкідливими речовинами в закритих приміщеннях; майстри та виконроби (а.с. 15).

Згідно норм чинного законодавства пільгове пенсійне забезпечення надається мулярам, зайнятими бригадами мулярів і в спеціалізованих ланках мулярів комплексних бригад, та майстрам будівельних і монтажних робіт, що передбачено розділом ХХVII Списку №2 виробництв, цехів професій і посад робота, у яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994р. № 162.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працював мулярем в бригаді.

Визначальним фактором при встановлені права на дострокове призначення пенсії за віком є факт зайнятості робітника на виробництві або на виконанні окремих робіт, передбачених Списком.

Пунктом 10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що основними документами для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці є трудова книжка та виписка із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці. Та лише в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, подається уточнююча довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій.

Суд звертає увагу, що трудова книжка оформлена належним чином, зокрема в ній присутні записи про займану посаду і період виконуваної роботи позивачем. Також ОСОБА_1 було надано виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем було надано всі неолбхідні документи для призначення пільгової пенсії. Вимога Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про надання позивачем довідки, що підтверджує стаж роботи в шкідливих та важких умовах праці, суд вважає необгрунтованою та безпідставною, оскільки основні/обов`язкові документи позивачем надано, з яких чітко вбачається його стаж роботи.

Згідно наказу №74 від 25.05.1994 року про наслідки атестації робочих місць, ОСОБА_1 пройшов атестацію, працюючи на посаді муляра в бригаді мулярів (а.с. 15).

Слід зазначити, що п.п. 1,2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року № 442 атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до п. 4.3. Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт. професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Мінпраці від 18.11.2005 року № 383, у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться в Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговими пенсійними забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу. Таким чином, відсутність підтвердження вищевказаних обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 10 вересня 2013 року (справа №21-183а13) та від 17 березня 2015 року (справа №21-585а14), які в силу положень ст. 224-2 КАС України є обов`язковою до застосування.

Отже, проведення атестації після 21 серпня 1992 року є обов`язковою умовою для зарахування періоду роботи із шкідливими умовами праці до пільгового стажу.

Відповідно до ч. 2 п. 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою КМУвід 01.08.92 №442, відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Отже, проведення атестації робочих місць покладено на керівника підприємства. Своєчасність та якість проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівника і не може обмежувати його право на отримання пенсії. Судом встановлено, що ОСОБА_1 пройшов дану атестацію, тому він має право на захист під час вирішення питання про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Також, постановою Верховного суду України № 21-307а14 від 16.09.2014 року підтверджено відповідальність керівників підприємств щодо проведення атестації професії і посад. Відсутність вказаної атестації не позбавляє конституційного права громадянина на отримання пільгової пенсії.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Враховуючи встановлені судом факти, суд вбачає протиправним рішення у виді протоколу № 1440 від 01.02.2017 року з боку комісії Управлінні Пенсійного фонду України в м Вінниця, яке діяло в порушення норм чинного законодавства, зокрема ч. 2 ст. 19 Контитуції України, а отже в діях відповідача є порушенням чинного законодавства.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, достатньо вмотивованими та ґрунтуються на наявних у справі доказах, а відтак підлягають задоволенню.

Суд критично ставиться до заперечень відповідача щодо стягнення понесених позивачем судових витрат за рахунок бюджених асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці, яке мотивоване тим, що відповідно до ч.1 ст. 73 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" кошти Пенсійного фонду формуються переважно за рахунок страхових внесків та використовуються на визначені цілі, з огляду на наступне.

Європейський суд з прав людини в пункті 74 рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу.

Також, частиною першою ст. 94 КАС України визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що судові витрати понесені позивачем підлягають обов`язковому стягненню органами Державної казначейської служби України із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунка суб`єкта владних повноважень Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.ст. 19, 46 Конституції України, ст.ст. 13, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 2, 4, 6-11, 14, 69, 71, 86, 94, 158-163, 183-2, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця про визнання протоколу неправомірним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірним протокол комісії Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниця щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пільгової пенсії згідно ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 26.01.2017 року пільгову пенсію згідно ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Присудити на користь ОСОБА_1 витрати у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. (судовий збір), які підлягають обов`язковому стягненню органами Державної казначейської служби України із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунка суб`єкта владних повноважень Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністратвиного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя: