Справа № 804/241/17
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2017-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2017 р. Справа № 804/241/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про стягнення заборгованості за час вимушеного прогулу, визнання часу вимушеного прогулу, -
У судове засідання зявився представник позивача ОСОБА_3, яка зазначила, що позов підтримує у повному обсязі.
Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, а причини неявки суду не вказав. Проте надав свої письмові заперечення проти позову, за якими зазначив, що не визнає позовні вимоги у повному обсязі, бо постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2016 року, справа № 804/1353/16, залишеною в силі ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2016 року, ОСОБА_2 поновлено на посаді заступника начальника Управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 28.07.2016 року. Вказану постанову суду було виконано Департаментом у повному обсязі і в порядку, передбаченому законодавством України та прийнято наказ про поновлення позивача на службі в поліції від 28.09.2016 року № 724 о/с. Тому, його твердження про те, що час його вимушеного прогулу становить період з 02.02.2016 року по 28.09.2016 року (237 днів) не відповідають дійсності.
В ході судового засідання, з урахуванням обставин справи, неявки представника відповідача, на підставі вимог ч. 6 ст. 128 КАС України, суд ухвалив рішення про подальший розгляд цієї адміністративної справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення цього адміністративного позову, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу Національної поліції України від 29.01.2016 року № 68 о/с позивач був звільнений з посади заступника начальника Управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 02.02.2016 року на підставі пп. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність).
Проте, не погодившись із цим, 29.02.2016 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу від 29.01.2016 року № 68 о/с.
28.07.2016 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом була прийнята постанова в адміністративній справі № 804/1353/16 за позовом ОСОБА_2 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Національної поліції України, Центральної атестаційної комісії України про визнання протиправним та скасування наказу, згідно з якою позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, визнаний протиправним та скасований наказ Національної поліції від 29.01.2016 року № 68 о/с «по особовому складу» в частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_2 з посади заступника начальника Управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України; визнане протиправним та скасоване рішення Центральної атестаційної комісії Національної поліції України від 24.12.2015 року ОП № 24/12/15-3 щодо невідповідності ОСОБА_2 займаній посаді; поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 28.07.2016 року.
Вказане рішення суду першої інстанції було залишено в силі ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2016 року та набрало законної сили 15.11.2016 року відповідно.
Наказом Національної поліції України від 28.09.2016 року № 724 о/с на виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2016 року та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2016 року, справа № 804/1353/16, був скасований наказ Національної поліції України від 29.01.2016 року № 68 о/с в частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_2 та поновлено його на службі в поліції на посаді заступника начальника Управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 28.07.2016 року. Це підтверджується копіями вказаних судових рішень та наказів, що містяться в матеріалах справи.
Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу невиплати відповідачем на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу та визначення періоду часу вимушеного прогулу для зарахування його до загального трудового стажу.
Пунктом 1.3 Інструкції № 499 встановлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби.
Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо (п. 1.5 Інструкції № 499).
Згідно з п. 1.7 Інструкції № 499, при виплаті особі рядового чи начальницького складу грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
Відповідно до п. 1.18 Інструкції № 499, при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.
Відповідно до пп. 2.2.5 п. 2.2 Інструкції № 499, у разі звільнення зі служби виплата посадового окладу за займаною посадою припиняється з дня, наступного за днем виключення особи рядового чи начальницького складу зі списків особового складу органу, підрозділу, закладу чи установи органів внутрішніх справ.
За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.
Відтак, поняття часу вимушеного прогулу визначається трудовим законодавством в Кодексі законів про працю України (КЗпП України), а саме в ч. 2 ст. 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Проте, відповідно до вищевказаного рішення суду щодо поновлення позивача на роботі, в силу відсутності належних доказів, на підставі яких можливо було обрахувати розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд відмовив ОСОБА_2 у задоволенні позовної вимоги про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Тож, вирішуючи питання про визначення періоду часу вимушеного прогулу, згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, суд бере до уваги всі обставини справи та рішення суду від 28.07.2016 року у справі № 804/1353/16, що набрало законної сили станом на 15.11.2016 року. Цим рішенням позивача було поновлено на службі в поліції саме з 28.07.2016 року, а часом вимушеного прогулу вважається час, в період якого працівник був позбавлений можливості працювати з підстав його незаконного звільнення за рішенням роботодавця, до моменту поновлення на роботі. Натомість суд поновив ОСОБА_2 на службі в поліції з 28.07.2016 року, про що відповідачем було винесено наказ від 28.09.2016 року № 724 о/с. Отже, часом вимушеного прогулу позивача вважається період з 28.07.2016 року по 28.09.2016 року, без урахування дати наказу про поновлення на службі (28.09.2016 року) та святкових днів (24.08.2016 року), а саме 61 календарний день.
З огляду на викладене, суд не приймає до уваги твердження позивача щодо визначення ним періоду часу вимушеного прогулу з 02.02.2016 року (або 29.01.2016 року) по 28.09.2016 року, бо це питання вже було вирішено в судовому порядку, про що винесено рішення, яке набрало законної сили, по справі № 804/1353/16, та про що суд зазначав вище. Тому, позовна вимога про визнання періоду з 29.01.2016 року по 28.07.2016 року часом вимушеного прогулу та зарахування його до загального трудового стажу ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.
При визначенні розміру грошового забезпечення, що підлягає стягненню на користь позивача, суд, керується принципом аналогії права, приписами Постанови Кабінету Міністрів України ви 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Порядок № 100), відповідно до якої середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
Згідно з ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць (п. 2).
Суд згідно з ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 60, 86, 160, 161, 163 КАС України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 02 червня 2017 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_1