Справа № 349/288/17
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/6282/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Каралюса В.М., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області на постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1) звернувся з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області (далі - Відповідач, Управління СЗН) та просив визнати протиправною бездіяльність Відповідача щодо нарахування Позивачу разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому ст.. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-ХІІ) за 2016 рік, зобов'язати Управління СЗН здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити Позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік відповідно до ст.. 12 Закону № 3551-ХІІ.

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області постановою від 21.04.2017 року позов задовольнив повністю.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржив Відповідач, який покликаючись на те, що вказана постанова є незаконною та прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21 квітня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що виплата допомоги Позивачу проведена у розмірі 920 грн., визначеному Постановою Кабінету Міністрів України Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 141 «Про деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - Постанова № 141). Також зазначає, що з 01.01.2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 року № 79-VШ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», яким внесені доповнення до Розділу VІ Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України від 28.07.2010 р., а саме п. 26 встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Особи, які беруть участь у справі, правом на участь у судовому засіданні не скористалися, у зв'язку з чим справа розглядалась в порядку письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено те, що згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 від 05 травня 2016 року ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій.

Управлінням соціального захисту населення Рогатинської РДА у 2016 році позивачу було виплачено разову грошову допомогу до 5 травня в сумі 920 грн., тобто у розмірі, встановленому Постановою № 141.

Позивач звернувся до Управління СЗН із заявою про виплату недоплаченої частини разової грошової допомоги до 05 травня як учаснику бойових дій у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, на яку отримав відповідь № 03/3533 від 12.12.2016 року, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня виплачується в розмірі, який визначається Постановою № 141 і становить 920 грн.

Оцінюючи правовідносини, що виникли між сторонами апеляційний суд виходить з наступних міркувань.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України 3551-ХІІ щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Однак, пунктом 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28.12.2014 року №79-VІІІ) встановлено, що норми і положення, серед іншого, ст.ст. 12, 13, 14, 15, 16 Закону № 3551-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 1 частини 1 Постанови № 141 установлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом № 3551-ХІІ здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), учасникам бойових дій у розмірі 920 гривень.

Отже, станом на день виплати позивачу разової грошової допомоги до 5 травня у 2016 році розмір зазначеної допомоги визначався Законом № 3551-ХІІ та Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин».

Згідно ст.. 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні. Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Однак, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 03.10.1997 року № 4-зн у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативно-правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв раніше.

Відповідно до ст.. 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвали Конституційного Суду України є обов'язковими,остаточними і не можуть бути оскаржені.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритетності тієї норми, яка прийнята пізніше.

Закон № 79-VІІІ був прийнятий пізніше від Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Відтак в спірних правовідносинах пріоритет мають норми Закону № 79-VІІІ.

На час розгляду та вирішення справи зазначені норми Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» у встановленому порядку такими, що не відповідають Конституції України не визнані.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що дії Відповідача на час виплати Позивачу щорічної разової грошової допомоги у розмірі 920 грн. були правомірними, оскільки невиплата Позивачу зазначеної допомоги у розмірі, визначеному частиною 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викликана не протиправними діями Управління СЗН, а прийняттям законодавцем нового закону, яким установлено, що положення, зокрема, частини 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Спростовуючи доводи Позивача, колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду також вважає за необхідне зазначити таке.

У рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений.

У вищевказаному Рішенні Конституційного Суду України враховано положення актів міжнародного права.

Так, згідно ст.. 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський Суд з прав людини у Рішенні від 9 жовтня 1979 року у Справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, що зазначено в Рішенні цього Суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Разом з тим, Конституційний Суд України в Рішенні від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 зазначив, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його повноважень, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як правової держави є забезпечення загальнодоступних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Зазначені обґрунтування спростовують доводи Позивача про невідповідність дій Відповідача нормам Конституції України, міжнародного права, а також його посилання на практику Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України». Тим більше, що обставини справи, за яких ухвалене зазначене Рішення, не є подібними чи аналогічними обставинам справи, що розглядається.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що дії Управління соціального захисту населення Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області на час виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги у розмірі 920 грн. були правомірними, оскільки невиплата позивачу зазначеної допомоги у розмірі, визначеному ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викликана не протиправними діями Управління соціального захисту, а прийняттям законодавцем нового закону, яким установлено, що положення, зокрема, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, у суду першої інстанції не було підстав для висновку про протиправність дій чи бездіяльності відповідача.

Тому постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального процесуального права, у зв'язку з чим вона підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198 п. 3, 202, 205, 207 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області задовольнити повністю.

Постанову Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21 квітня 2017 року у справі № 349/288/17 скасувати та прийняти нову постанову, відповідно до якої в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо протягом двадцяти днів до Вищого адміністративного суду України після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді В. М. Каралюс
З. М. Матковська