Справа № 191/5694/16-а(2-а/191/108/16)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2017 року справа № 191/5694/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат

на постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2017 року

у справі №191/5694/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат

про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся у Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області з позовом до Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправною бездіяльності щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі меншому ніж передбачено чинним законодавством; зобов'язання здійснити перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій, за 2016 рік у розмірі, передбаченому статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, встановленого частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та з урахуванням проведених виплат.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2016 року ОСОБА_1 поновлено строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2017 року задоволено позовні вимоги.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Дніпропетровський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 має статус ветерана війни-учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням (а.с. 5) та користується пільгами, встановленими Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

ОСОБА_1, як учаснику бойових дій, нарахована та виплачена у червні 2016 року щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік в розмірі 920,00 грн.

Не погоджуючись з розміром щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, у зв'язку з чим для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2016 році підлягає застосуванню стаття 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», частина п'ята якої передбачає виплату зазначеної допомоги у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, а не Постанова Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з позицією суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Відповідно до пункту 26 розділу VI Бюджетного кодексу України, установлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Конституційний Суд України виходить з того, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Згідно з прийнятим 25 січня 2012 року рішення Конституційного Суду України №3-рп/2012, яким встановлено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються Законами України, а також нормативно-правовими актами відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

У 2016 році виплата допомоги позивачу здійснювалась згідно положень постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141, якою установлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що станом на час виплати позивачу вказаної соціальної виплати Кабінет Міністрів України мав право регулювати порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Крім того, право встановлювати законодавчі обмеження щодо виплати пенсії узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі «Великода проти України», яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того, суд стверджує, що перша і найважливіша вимога статті 1 Протоколу №1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держав.

Також слід зазначити, що у даній справі не підлягає застосуванню постанова Верховного Суду України по справі №21-6508а15 від 10 лютого 2016 року, оскільки у вказаному рішенні Верховного Суду України предметом спору було визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій за 2014 рік, а у даній справі №191/5694/16-а предметом спору є визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій за 2016 рік.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що відповідачем правомірно нараховано та виплачено щорічну разову допомогу до 5 травня в розмірі встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141.

Щодо посилань відповідача на те, що Дніпропетровський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат не є відповідачем по адміністративних справах, суд апеляційної інстанції зазначає.

Відповідно до Положення про Дніпропетровський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, затвердженого розпорядженням голови Дніпропетровської облдержадміністрації від 18 вересня 2014 року №Р-515/0/3-14, Центр є юридичною особою, державною установою і підпорядковується департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації.

Згідно з пунктом 3 зазначеного Положення, до повноважень Центру віднесено забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту та обслуговування населення, надання соціальної допомоги громадянам, які потребують підтримки з боку держави; підготовка документів на виплату всіх видів соціальної допомоги, житлових субсидій у готівковій формі на придбання твердого і рідкого пічного палива та скрапленого газу, компенсаційних виплат інвалідам, виплат громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших грошових виплат (далі соціальна допомога, інші грошові виплати); здійснення контролю за правильністю призначення, перерахунку, нарахування і виплати всіх видів соціальної допомоги, інших грошових виплат.

Аналогічні положення викладені і в Положенні про Дніпропетровський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, затвердженого розпорядженням голови Дніпропетровської облдержадміністрації №Р-885/0/3-16 від 20 грудня 2016 року.

Таким чином, суд апеляційної вважає, що оскільки Положенням про Дніпропетровський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат передбачено таке повноваження, як підготовка документів на виплату всіх видів соціальної допомоги, то Дніпропетровський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат є належним відповідачем у справі.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновків про необґрунтованість позовних вимог, що є підставою для відмови у їх задоволенні.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному з'ясуванні обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування постанови суду з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 195, 197, 202, 205, 207, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,-

Постановив:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат - задовольнити.

Постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2017 року - скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим