Справа № 369/10512/16-а
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року № 369/10512/16-а

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: Василенко Г.Ю., Виноградової О.І., Лиски І.Г., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, Інспектора Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, скасування акта та постанов,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, Інспектора Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки ОСОБА_2, в якій просив: визнати неправомірними дії відповідача 3 по складанню акту 049657 від 07.07.2016 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом; скасувати акт № 049657 від 07.07.2016; скасувати постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №001002 та №001001 від 07.09.2016 в розмірах 510 грн. та 1700 грн. (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 лютого 2017 року справу передано за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду на підставі статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року дану адміністративну справу суддею Василенко Г.Ю. прийнято до свого провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дії інспектора по складанню акту та в подальшому винесення постанов є протиправними, оскільки транспортний засіб який був зупинений інспектором використовувався в приватних цілях та мав всі дозвільні документи на надання транспортних послуг.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час, дату і місце розгляду справи повідомлені належним чином, явку своїх представників не забезпечили.

Відповідач Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки подав до суду заперечення в яких зазначив, що на підставі направлення на перевірку від 04.07.2016 № 001235 на контрольному пункті вїзду - виїзду Каланчак у Херсонській області фахівцями Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезепеки проведена рейдова перевірка автомобілю, що належить позивачу в наслідок чого, було виявлено порушення Закону Про автомобільний транспорт, а саме, відсутні документи визначені статтею 39 цього закону, перевезення пасажирів по маршруту протяжністю понад 500 кілометрів одним водієм. Зазначає, що позивач не навів жодних обґрунтувань щодо неправомірності дій посадових осіб Чорноморського міжрегіонального управління під час проведення перевірки транспортного засобу та складання акта.

Згідно із приписами частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні в разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає за можливе подальший розгляд справи здійснювати в письмовому провадженні.

ОСОБА_3 матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі направлення на перевірку від 04.07.2016 № 001235, що видане Чорноморським міжрегіональним управлінням Укртрансбезепеки старшому державному інспектору Коломойцю С.В. та Іречук В.М., на контрольному пункті вїзду - виїзду Каланчак у Херсонській області проведена рейдова перевірка транспортного засобу марки Мерседес, номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1

За результатами перевірки складено акт 049657 від 07.07.2016, в якому зазначені наступні порушення:

- водій не надав документи на підставі яких виконуються пасажирські перевезення;

- не предявив індивідуальну контрольну книжку водія відповідно до наказу №340 Міністерства транспорту та звязку України від 07.06.2010;

- не надано договір із замовником перевезень, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, реєстраційний номер інформаційного листа, страхові поліси пасажирів та водія від нещасних випадків на автомобільному транспорті, протокол перевірки та посвідчення водія певної категорії.

Крім того перевіряючими зафіксовано перевезення пасажирів на маршруті протяжністю понад 500 кілометрів одним водієм.

Як зазначено в акті перевірки, водій з актом ознайомлений, від пояснень та підпису відмовився.

В подальшому, відповідачем 2 за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" та за перевезення пасажирів по маршруту протяжністю понад 500 кілометрів одним водієм, прийнято дві постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №001001 та №001002 від 07.09.2016 в сумі 1700 грн. та 510 грн. відповідно.

Позивач не погодившись з прийнятими постановами оскаржив їх в адміністративному порядку та рішенням Державної служби України з безпеки на транспорті від 26.10.2016 №7902/03/15-16 оскаржені постанови залишено без змін, а скаргу без задоволення.

На підтвердження наявності документів під час перевірки позивачем до суду надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія ОСОБА_1, протокол перевезення технічного стану транспортного засобу, поліс №АЕ/9945561, ліцензійна картка, договір добровільного страхування від нещасних випадків та транспорті від 02.07.2016, ліцензія.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, врегульовано Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 року № 2344-ІІІ.

Статтею 5 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Згідно ст. 6 зазначеного Закону України, державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб'єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (далі Порядок № 1567).

Згідно з Порядком № 1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

При цьому, згідно ст.1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Порядком №1567 передбачено, що рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об'єктах, що використовуються суб'єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту (п. 14 Порядку №1567).

Відповідно до пунктів 15, 16, 19 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом. Рейдова перевірка проводиться групою посадових осіб у кількості не менш як дві особи. Рейдова перевірка проводиться у строк, зазначений у направленні на перевірку.

Характерною особливістю рейдових перевірок, на відміну від планових чи позапланових перевірок, є те, що вони здійснюються не відносно автомобільного перевізника, тобто суб'єкта господарювання або власника транспортного засобу, а відносно безпосередньо водія транспортного засобу, який ним керує на лінії на час проведення перевірки, і водій, виступає на час перевірки головним фігурантом перевірки. Тому участь самого суб'єкта господарювання (автомобільного перевізника або власника транспортного засобу) при проведенні рейдової перевірки не є обов'язковою, за винятком тих випадків, коли водій транспортного засобу і перевізник є однією і тією ж особою. При виявленні порушень законодавства про автомобільний транспорт, які підпадають під дію ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", на підставі якої застосовуються фінансові санкції, відповідальність за вчинені порушення несе не водій транспортного засобу, а автомобільний перевізник.

Вивчивши надані до матеріалів справи докази, проаналізувавши зазначені вище норми законодавства, суд приходить до висновку, що відповідачем 3 дотримана процедура як проведення перевірки так і по складанню акту перевірки, яка визначена зазначеним Порядком №1567, а отже підстави для задоволення позову в цій частині - відсутні.

Стосовно позовних вимог про скасування постанов про застосування адміністративно-господарських штрафів №001002 та №001001 від 07.09.2016 суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 15 Порядку під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Згідно з статтею 39 Закону України Про автомобільний транспорт автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, зокрема посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензії, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), поліс особистого страхування водія від нещасних випадків на транспорті та інші документи, передбачені законодавством України.

Отже, виходячи зі змісту цієї норми Закону, перелік документів, які повинен мати водій для здійснення регулярних пасажирських перевезень, зазначений у статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» не є вичерпним, до таких документів належать також інші документи, передбачені законодавством.

Згідно Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року № 422, водій транспортного засобу зобовязаний надавати на час перевірки посадовій особі документи, на підставі яких здійснюється перевезення, виконувати вимоги посадової особи, передбачені Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, та розпочинати рух лише з дозволу посадової особи.

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до абзацу 9 частини 1 статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт за перевезення пасажирів на маршруті протяжністю понад 500 кілометрів одним водієм - штраф у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

Відповідно до пункту 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування фінансових санкцій, яка оформляється згідно з додатком 3 (п.27 Порядку №1567).

Копії постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу №001002 та №001001 від 07.09.2016 після їх винесення направлені позивачу про що він не заперечує.

Стосовно наданих позивачем суду документів на підтвердження того факту, що в нього є всі документи передбачені статтею 39 Закону України Про автомобільний транспорт, суд зазначає наступне.

Надані суду документи не свідчать про той факт, що вони були надані при перевірці, як це передбачено чинним законодавством.

Крім того, суд зазначає, що в позовній заяві позивач сам вказує на те, що документи в руки інспектору надані не були.

Таким чином суд вважає, що у позивача під час перевірки не було жодних документів, що передбачені ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а тому оскаржувані постанови є таким, що винесені правомірно та скасуванню не підлягають.

Отже, відповідачі діяли у межах наданих їм повноважень та відповідно до норм чинного законодавства.

З огляду на викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що підстави для скасування зазначених постанов відсутні.

Щодо вимоги позивача про скасування акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 049657 від 07.07.2016, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Нормативно-правовий акт виданий субєктом владних повноважень документ, який встановлює, змінює чи припиняє дію обовязкових правил поведінки, обмежених в часі, просторі та за колом осіб, та призначений для неодноразового застосування. Правовий акт індивідуальної дії виданий субєктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообовязкових правил поведінки та стосується прав і обовязків чітко визначеного субєкта (субєктів), якому він адресований.

Обовязковою ознакою як нормативно-правового, так і правового акту індивідуальної дії є юридичний характер, тобто обовязковість його приписів для відповідного субєкта (субєктів), дотримання яких забезпечується правовими механізмами.

ОСОБА_3 049657 від 07.07.2016 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено, що він не містить жодного владного припису до позивача і не має для нього обов'язкового характеру, а тому він не є рішенням у розумінні статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного суду України від 10.09.2013 по справі 21-237а13.

Акт про проведення перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог чинного законодавства зазначеними суб'єктами.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача, щодо скасування акту перевірки 049657 від 07.07.2016 не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а отже у цій частині позову провадження підлягає закриттю на підставі частини 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 11, 14, 70-72, 128, 157-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог про скасування акту перевірки № 049657 від 07 липня 2016 року - закрити.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуюча суддя Василенко Г.Ю.

Судді Виноградова О.І.

ОСОБА_4