Справа № 573/1006/17
Суддя: Терещенко О. І.
Дата ухвалення: 2017-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №573/1006/17
Провадження №2-а/573/23/17
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
16 червня 2017 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Терещенко О. І.,

з участю секретаря Кислої Ю.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:
16 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому зазначає, що з 09 листопада 1979 року по 16 грудня 1981 року проходив строкову військову службу, після якої був звільнений в запас. В період з 26 лютого 1987 року по 06 травня 1987 року був призваний на спеціальні військові збори та знаходився на виконанні службового завдання по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 30-ти кілометровій зоні підвищеної небезпеки. Протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 12 лютого 2015 року встановлено, що його захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, внаслідок чого 31 травня 2016 року йому було встановлено III групу інвалідності по причині захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. 12.08.2016 управлінням соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації за його заявою, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», йому була нарахована одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоров`ю по ІІІ групі інвалідності в розмірі 189 грн. 60 коп., яку він повернув 12 квітня 2017 року на рахунок державного бюджету України. 02 листопада 2016 року позивач звернувся з письмовою заявою до Білопільського районного військового комісаріату Сумської області стосовно нарахування та виплати одноразової грошової допомоги на підставі ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві». Білопільський районний військовий комісаріат Сумської області у листопаді 2016 року направив комплект документів до Комісії Міністерства оборони України. Проте, відповідно до протоколу №4 від 27 січня 2017 року комісією МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, йому відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з мотивів того, що допомога призначається військовозобов`язаним, призваним на збори, у разі встановлення інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному при виконанні обов`язків військової служби, не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, тобто інвалідність йому встановлено понад 3-місячний термін. Крім того, зазначено, що позивач отримав компенсацію за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», і скористався своїм правом вибору допомоги, а тому не має права на одержання допомоги відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить суд :

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо відмови у нарахуванні та виплаті йому одноразової грошової допомоги, як особі, якій встановлена інвалідність ІІІ групи з 31 травня 2016 року внаслідок захворювання, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

- зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву та додані до неї документи та призначити і виплати йому одноразову грошову допомогу, як особі, якій встановлена інвалідність ІІІ групи з 31 травня 2016 року внаслідок захворювання, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та прийняти відповідне рішення;

- зобов`язати Міністерство оборони України подати до суду звіт про виконання судового рішення.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача - Міністерства оборони України Вельма І.О. до суду не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність разом із запереченням проти позову, в якому зазначив, що вимоги позивача необґрунтовані, незаконні та є такими, що не підлягають задоволенню. По-перше, щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги відповідач зазначає, що відповідно до пункту 6 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та підпункту 3 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві. Враховуючи ту обставину, що збори, на які був призваний позивач, закінчилися 06 травня 1987 року, а інвалідність останньому встановлена лише з 31 травня 2016 року, то права на отримання одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 не має. Крім того, на день встановлення інвалідності позивач взагалі не був військовозобов`язаним, якого призвано на спеціальні збори, через що не є суб`єктом виплати одноразової грошової допомоги. По-друге, щодо одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, то відповідно до частини 7 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором. Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразова компенсація виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зазначені компенсації виплачуються постраждалим особам органами соціального захисту населення. 12 серпня 2016 року управлінням соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації на підставі заяви позивача йому перерахована одноразова компенсація відповідно до ст. 48 вказаного Закону. Таким чином, ОСОБА_1 скористався своїм правом вибору на отримання відповідної допомоги при встановлені інвалідності внаслідок ліквідації аварії на ЧАЕС. На підставі викладеного представник відповідача вважає дії та рішення Міноборони правомірними, законними та такими, що відповідають чинному законодавству у сфері соціального захисту військовослужбовців і звільнених з військової служби осіб. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, вважаючи вимоги позивача безпідставними.

Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно зі ст. 9 КАС України суд при вирішенні спору керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

За приписами ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Пунктом 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 6 березня 2008 року "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" передбачено, що відповідно до частини першої статті 2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про: зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії тощо.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 2 статті 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову, суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення (дій чи бездіяльності) суб`єкта владних повноважень та зобов`язати відповідача вчинити певні дії.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Степанівка Білопільського району Сумської області, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 , виданого Білопільським РВ УМВС України в Сумській області 04 серпня 20008 року (а. с. 5).

В період з 09 листопада 1979 року по 16 грудня 1981 року позивач проходив строкову військову службу, по закінченню якої був звільнений у запас, на підставі наказу командира в/ч 41146 № 351 від 16 грудня 1981 року, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 (а. с. 6-11).

На підставі Протоколу №19 від 25 лютого 1987 року комісією по медосвідоцтву військовозобов`язаних, призваних на спеціальні збори на Чорнобильську АЕС, ОСОБА_1 признаний придатним до проходження зборів на ЧАЕС, що підтверджується довідкою №28 від 05 лютого 2015 року, виданої Білопільським районним комісаріатом Сумської області (а. с. 17).

В період з 26 лютого 1987 року по 06 травня 1987 року позивач знаходився на виконанні службового завдання по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 30-ти кілометровій зоні підвищеної небезпеки, про що свідчить копія довідки №851 від 06 травня 1987 року, виданої начальником штаба в/ч 68555 (а. с 18).

ОСОБА_1 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при військовій частині НОМЕР_3 м. Оране, а саме: технічне обслуговування та ремонт машин в парку №2. Вивіз радіоактивних матеріалів із турбінного цеху на могильник. Дні виїзду: березень 1, 13, 14, 15, 16-20; квітень 1-10, 24-28, 11-23, що підтверджується випискою із Центрального архіву міністерства оборони України №51/5118 від 08 травня 1999 року, адресованою Білопільському районному комісаріату Сумської області (а. с. 14).

Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що вбачається із посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого Сумською обласною державною адміністрацією 30 червня 2016 року, та відповідно до вкладки № НОМЕР_5 до даного посвідчення є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а. с. 15).

Згідно із посвідченням серії НОМЕР_6 від 09 серпня 2016 року ОСОБА_1 є інвалідом IIІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни (а. с. 16).

Протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 12 лютого 2015 року №457 встановлено, що захворювання молодшого сержанта у відставці ОСОБА_1 , 1960 року народження, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а. с. 19).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №154169 від 03 червня 2016 року позивачу встановлено III групу інвалідності по причині захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.12).

18 липня 2016 року до управління соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації надійшла заява позивача щодо виплати одноразової компенсації на підставі статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у відповідь на яку 12 серпня 2016 року управлінням на особистий рахунок позивача була перерахована одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоров`ю по ІІІ групі інвалідності в розмірі 189 грн. 60 коп., що підтверджується довідкою УСЗН №01-07/852 від 06 березня.2017 року (а. с. 21).

12 квітня 2017 року позивач через Білопільське відділення Сумської філії «Приват Банк» повернув на рахунок державного бюджету України раніше виплачені грошові кошти у розмірі 189 грн.60 коп., що підтверджується копією квитанції №0.0.743348375.1 від 12 квітня 2017 року (а. с 22).

Також з матеріалів позову судом вбачається, що 02 листопада 2016 року позивач звернувся з письмовою заявою до Білопільського районного військового комісаріату Сумської області стосовно нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду IІI групи, на підставі ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

В подальшому, у листопаді 2016 року Білопільський районний військовий комісаріат Сумської області направив комплект документів, які визначені в пункті 11 Порядку №975, на адресу головного розпорядника бюджетних коштів - Міністерства оборони України для розгляду та прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги.

Як вбачається зі змісту пункту 56 Витягу з Протоколу №4 від 27 січня 2017 року, затвердженого Міністром оборони України Полтораком С.Т. від 01 лютого 2017 року, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги із посиланням на пункт 6 частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки одноразова грошова допомога призначається військовозобов`язаним, призваним на збори, у разі встановлення інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному при виконанні обов`язків військової служби, не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів. ОСОБА_1 інвалідність встановлено понад 3-місячний термін. Окрім цього, частиною 7 статті 16-3 згаданого Закону передбачено, що у разі, якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором. ОСОБА_1 у 2015 році отримав компенсацію за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Враховуючи викладене, ОСОБА_1 не має права на одержання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (а. с. 20) .

Щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги.
За правилами частини першої статті 16 Закону України «Про Збройні Сили України» держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закону № 796-ХІІ), учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

При цьому, відповідно до примітки до цієї статті, до військовослужбовців належать, зокрема, військовозобов`язані, призвані на військові збори.

У період перебування позивача на військових зборах діяв Закон СРСР від 12 липня 1967 року №1950-VII «Про загальний військовий обов`язок».

Відповідно до статей 5, 6 цього Закону (зі змінами, внесеними Указом Президії Верховної Ради СРСР від 17 грудня 1980 року №3535-Х) військова служба складається з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі, - військовозобов`язаними.

За правилами статей 7-9 цього Закону військовослужбовці і військовозобов`язані приймають військову присягу на вірність своєму народові, поділяються на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоюється відповідне військове звання.

Військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов`язані користуються всією повнотою соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод і несуть усі обов`язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 року "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХII.

Відповідно до частини дев`ятої статті 1 Закону № 2232-ХII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Згідно зі статтею 41 Закону №2232-ХII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Тобто, Закон України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (пункт 3 частини 1 статті 3 цього Закону).

Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

Зазначене вище кореспондується зі статтею 10 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ( Закон № 796-ХІІ), згідно з якою до військовослужбовців належать, зокрема, військовозобов`язані, призвані на військові збори.

Згідно з підпунктом 6 пункту 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, незалежно від часу настання інвалідності

Виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону №2011-ХІІ суд приходить до висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовозобов`язаного виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Аналогічний правовий висновок у спорі був висловлений Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 справа № 21-446а14 та від 21.04.2015 справа № 21-135а15.

Тобто, застосування статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пов`язується не з фактом закінчення зборів, на які був призваний позивач 06 травня 1987 року, як стверджує представник відповідача у запереченні проти позову, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період виконання обов`язків військової служби незалежно від строку, що минув після закінчення зборів.

Крім того, згідно з п. 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі Порядок), яка набрала чинності 24.01.2014, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Як вже зазначалось вище, 03 червня 2016 року Сумською обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено третю групу інвалідності з 31 травня 2016 року безстроково у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Отже, відповідно до п. 3 Порядку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у позивача є дата, яка зазначена у довідці МСЕК від 03 червня 2016 року, а саме - 31 травня 2016 року (а. с. 12).

Враховуючи той факт, що отримане позивачем захворювання пов`язане з виконанням ним, як військовозобов`язаним обов`язків військової служби, відповідно ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно зі статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в Порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013.

Таким чином, незважаючи на те, що позивач на військові збори по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС був призваний у період з 26 лютого 1987 року по 06 травня 1987 року, він має право на одноразову грошову допомогу і після спливу трьох місяців з дня закінчення зборів.

Згідно з п. 6 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Відповідно до пункту 12 вказаного Порядку, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що дії Міністерства оборони України під час вирішення питання щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з 31 травня 2017 року як інваліду ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є неправомірними, а тому відповідач повинен повторно розглянути питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги як особі, якій встановлена інвалідність, внаслідок захворювання, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та прийняти відповідне рішення.

Щодо посилань відповідача на отримання грошової допомоги від управління соціального захисту населення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 7 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», одноразова компенсація виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків інших ядерних аварій, особам, які брали участь у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, які стали інвалідами внаслідок відповідних ядерних аварій та випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, сім`ям, які втратили годувальника, та батькам померлого із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою.

Із матеріалів справи вбачається, що 12 серпня 2016 року управлінням соціального захисту населення Білопільської РДА ОСОБА_1 була перерахована одноразова компенсація в сумі 189,60 грн. як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС після встановлення ІІІ групи інвалідності згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 №285 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» (а. с. 21).

Проте, в подальшому позивачем повернуто до Державного бюджету суми коштів, отриманих як компенсація за шкоду, заподіяну здоров`ю, про що свідчить копія квитанції про повернення коштів (а. с. 22), отже, позивач скористався своїм правом на вибір виду грошової допомоги, саме відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Таким чином ствердження представника відповідача про те, що позивач вже раніше скористався своїм правом на вибір виду грошової допомоги, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є такими, що не відповідають дійсності.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .

Крім того, суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідність для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З метою повного захисту прав позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України в частині відмови ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 31 травня 2016 року, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27 січня 2017 року №4.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, суд вважає за необхідне зобов`язати Міністерство оборони України у місячний строк після набрання чинності постановою, подати звіт про його виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 69-72, 86, 159-162, 267 КАС України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975, суд

ПОСТАНОВИВ:
Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 31 травня 2016 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України в частині відмови ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 31 травня 2016 року, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27 січня 2017 року №4.

Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності третьої групи, як особі після її звільнення з військової служби, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та прийняти відповідне рішення.

Зобов`язати Міністерства оборони України надати до Білопільського районного суду Сумської області звіт про виконання постанови Білопільського районного суду Сумської області від 16 червня 2017 року по адміністративній справі №573/1006/17 протягом 30 (тридцяти) днів з дня набрання постановою законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя