Справа № 243/1564/17
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Пронін С.Г.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року справа №243/1564/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів Арабей Т.Г., Геращенка І.В., секретаря судового засідання Челахової О.О., за участю позивача ОСОБА_2 особисто, представника позивача ОСОБА_3, розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Словянського міськрайонного суду Донецької області від 12 квітня 2017 року у справі № 243/1564/17 за позовом ОСОБА_2 до Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірною відмови у призначенні пенсії за віком та зобовязання провести призначення пенсії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 27 лютого 2017 року звернувся до суду з позовом до Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просив визнати неправомірною відмову відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року та зобов'язати відповідача призначити пенсію відповідно до ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 2-4).

Постановою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 12 квітня 2017 року у справі № 243/1564/17 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення», розділ XV Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та Інструкція про встановлення груп інвалідності, затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 07.04.2004 року № 183 не містять положень щодо встановлення звязку причин інвалідності з терміном, коли такі причини були встановлені відповідним закладом.

За правилами ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а постанову суду такою, що підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є матірю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7).

Згідно висновку МСЕК про час настання інвалідності № 219 від 16 листопада 2015 року, 22 травня 2000 року ОСОБА_4 з діагнозом «захворювання Галлервордена-Шпатца» визнано інвалідом дитинства до 18 років. Відповідно довідки акту огляду МСЕК серія 10 ААА № 409863 від 17 серпня 2011 року ОСОБА_4 було підтверджено інвалідність дитини з дитинства безстроково та встановлено 1 групу інвалідності «А» (а.с. 11-12).

З висновку Спеціалізованого медико-генетичного центру м. Харкова від 07 вересня 2012 року та листа КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Словянськ» № 01-33/137 від 24 вересня 2015 року вбачається, що ОСОБА_4 є інвалідом дитинства з діагнозом «Галлервордена-Шпатца», який носить успадкований характер та не виключається той факт, що дитина була інвалідом до досягнення шестирічного віку (а.с. 14-15).

26 січня 2017 року позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року, розділу XV Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 9 від 03.02.2017 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії, оскільки в порушення вимог п. 2.18 Порядку № 22-1 подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України позивачем не надано висновку лікарсько-консультаційної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Спірним питання у даній справі є відмова управління позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Розділу XV Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у звязку з тим, що позивачем не надано висновку лікарсько-консультаційної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, який набрав чинності 1 січня 2004 року (далі - Закон № 1058).

Статтею 1 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 26 цього ж Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Статтею 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788) визначено, що жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії.

Згідно п.п. 5 п. 2.1 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом (при призначенні пенсії згідно з абзацом четвертим пункту 3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону).

Визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоровя, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності) (п. 2.18 Порядку).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що мати дитини-інваліда має право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультаційної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 визнана інвалідом з дитинства у сімнадцятирічному віці. Таким чином, позивач при зверненні з заявою про призначення пенсії за віком повинна була надати відповідачу висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 27 травня 2014 року N 21-133а14, яка відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірною відмови у призначенні пенсії за віком та зобовязання провести призначення пенсії.

Згідно п. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

З огляду на вищезазначене та керуючись ст. ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, 206, 211, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Словянського міськрайонного суду Донецької області від 12 квітня 2017 року у справі № 243/1564/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого адміністративного суду України, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст складено 16 червня 2017 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

ОСОБА_5