Справа № 463/2992/17
Суддя: Леньо С. І.
Дата ухвалення: 2017-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2017 року м. Львів 463/2992/17

2-а/463/193/17

Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Кисиличин М.В.

представника позивача Мельник О.В.

відповідача ОСОБА_2

перекладача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Львівського прикордонного загону Західного Регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_2 про примусове видворення, затримання -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просить суд постановити рішення про примусове видворення громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України та про його затримання до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач діючи у складі групи осіб вчинив незаконне, повторне, поза межами пунктів пропуску, перетинання державного кордону із України в Республіку Польща на ділянці відділу прикордонної служби «Рава-Руська», на напрямку 643 прикордонного знаку, на відстані близько 1500 м від лінії державного кордону, околиця с. Рата, територія Річківської сільської ради Жовківського району Львівської області, внаслідок чого 13.06.2017р. був затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» від відділу прикордонної служби «Рава-Руська» Львівського прикордонного загону. За вчинення таких дій, постановою Жовківського районного суду Львівської області від 15.06.2017р. відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Підставою для примусового видворення відповідача є те, що у останнього відсутні необхідні кошти для придбання проїзних документів, відсутні документи на право перебування на території України, відсутні на території України родинні зв'язки, а також наявний відкритий намір нелегальним шляхом потрапити до країн Західної Європи, що дозволяє зробити висновок, що відповідач ухилятиметься від виїзду за межі території України. З наведених вище мотивів, змушений звернутись до суду із згаданим позовом, обґрунтованість якого вважає доведеною.

В судовому засіданні представник позивача за належним дорученням від 10.01.2017р. Мельник О.В. позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні обґрунтованість позову заперечив, оскільки в країні, куди його хочуть видворити, внаслідок внутрішнього збройного конфлікту існує загроза його життю. Тому, просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доводи представника позивача, пояснення відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного.

Згідно ч. 4 ст. 50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України.

Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 15.06.2017р. встановлено, що 13.06.2017р. о 20.40 год. відповідач був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» у складі групи осіб (повторно), на напрямку 643 прикордонного знаку на відстані близько 1500 м від лінії Державного кордону, околиця с. Рата, територія відділу прикордонної служби «Рава-Руська», що відноситься до Річківської сільської ради Жовківського району за спробу незаконного перетину державного кордлону з України до Республіки Польща поза пунктами пропуску. За вчинення таких дій на відповідача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

За правилами ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Рішенням начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження Львівського прикордонного загону від 13.06.2017р. примусово повернуто відповідача за межі України та зобов'язано його покинути територію України до 28.06.2017р.

В той же час, закріплений законодавцем в ст. 30 Закону інститут примусового видворення не є абсолютним та безумовним правом держави на депортацію особи до країни її походження, і виправдане обмеження держави в реалізації цього права походить з ідеї про те, на скільки інтереси людини, її життя і здоров'я, що у світовій спільноті визнається найвищою соціальною цінністю, переважають над внутрішньодержавними інтересами.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн де в тому числі, їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя.

Загальновідомою є обставина, що на даний час в Сирійській Арабській Республіці внаслідок внутрішнього збройного конфлікту існує реальна загроза життю та здоров'ю людини.

Особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» визнається особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

У справі яка розглядається відповідач в розумінні ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» вважається особою, життю та здоров'ю якої в країні походження - Сирійській Арабській Республіці, загрожує небезпека внаслідок внутрішнього збройного конфлікту, що існує в цій державі.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», яка за наведених вище обставин практично дублює норми ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», таку особу також не може бути видворено.

Тому, в цій частині позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи в тому числі щодо затримання іноземців та осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні.

За змістом п. 3 ч. 2 ст. 183-7 КАС України, рішення про затримання іноземця або особи без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні може прийматись в тому числі, якщо існує ризик втечі відповідача.

З огляду на поведінку відповідача, який повторно вчинив спробу незаконного перетину поза межами пункту пропуску державного кордону із України в Республіку Польща, суд вважає доведеним, що в такому випадку існує реальний ризик втечі останнього, і тому, позов в частині затримання відповідача слід визнати обґрунтованим та задовольнити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 7-14, 50, 69-71, 86, 94, 159-163, 167, 183-5 КАС України, ст. ст. 4, 9, 16, 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Затримати громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Постанову суду в частині затримання звернути до негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.183-7 КАС України.

Суддя: Леньо С. І.