Справа № 336/2910/17
Суддя: Дмитрюк О. В.
Дата ухвалення: 2017-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

19.06.17Справа № 336/2910/17
Провадження № 2-а/336/298/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі:
головуючого судді Дмитрюк О.В.,
при секретарі Петрові С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

29.05.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови йому в розрахунку пенсії за віком з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відмову в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи (проходження військової служби) з 01.01.2001 р. по 30.06.2010 р. з урахуванням отримуваної ним заробітної плати за вказаний період відповідно до довідок ІНФОРМАЦІЯ_1 № 837/ф від 30.12.2016 року та № 838/ф від 30.12.2016 року; зобов`язати Шевченківське ОУПФУ м. Запоріжжя перерахувати йому пенсію за віком з 12 квітня 2017 року відповідно до ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016 рр.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією; зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу період його роботи (проходження військової служби) з 01.01.2001 р. по 30.06.2010 р. з урахуванням отримуваної ним заробітної плати за вказаний період відповідно до довідок ІНФОРМАЦІЯ_1 № 837/ф від 30.12.2016 року та № 838/ф від 30.12.2016 року при призначені пенсії з 12 квітня 2017 року та провести відповідний перерахунок і доплату недоотриманих сум; та стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Позивач посилається на те, що він перебував на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 20.06.2015 р. позивач набув право на пенсію за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і 12 квітня 2017 року він звернувся до Шевченківського ОУПФУ м. Запоріжжя з заявою установленої форми про призначення йому пенсії за віком, надавши усі необхідні документи.

Позивача було фактично переведено з пенсії, призначеної у відповідності до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на пенсію за віком у відповідності до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому, при нарахуванні пенсії за віком було взято показник середньої заробітної плати в Україні за 2007 рік (абз. 1 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» при переході з одного виду пенсії на інший) та не зараховано до страхового стажу період роботи (проходження військової служби) за періоди з 01.01.2001 року по 30.06.2010 року з урахуванням отримуваної позивачем заробітної плати за вказаний період відповідно до довідок, виданих Запорізьким обласнимо військовим комісаріатом № 837/Ф, № 838/Ф від 30.012.2016 року.
Позивач вважає дії відповідача неправомірними, посилаючись на те, що він просить вперше призначити йому пенсію відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ст. 40 Закону, а відповідач проводить переведення з одного виду пенсії на інший, залишаючи показник середньої заробітної плати в галузях економіки України за 2007 рік. Позивач вважає, що відповідачем ототожнені поняття: перехід та переведення, вид пенсії по закону № 1058 та різні інші види пенсії за іншими законами. Різниця ж в зазначених поняттях полягає у тому, що при переведенні з одного виду пенсії на інший застосовується показник заробітної плати, з якого обраховувалась пенсія при призначенні її вперше, а при призначенні пенсії використовується показник середньої заробітної плати за три роки перед призначенням пенсії.
Відповідач надав суду письмові заперечення, в яких, посилаючись на вимоги частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також на відсутність даних щодо позивача у персоніфікованому обліку, просив у задоволення позову відмовити повністю.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення, аналогічні викладеним у адміністративному позові. Подав суду заяву про збільшення витрат на правову допомогу, просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати в сумі 2000 грн..
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позову заперечує в повному обсязі з підстав, викладених в письмових запереченнях.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та письмові заперечення відповідача, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». В період з 01.01.2001 року по 30.06.2010 року проходив військову службу, що підтверджено довідками ІНФОРМАЦІЯ_1 № 837/Ф, № 838/Ф від 30.12.2016 року. Після призначення пенсії позивач продовжував працювати.
Після досягнення пенсійного віку, 12 квітня 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою встановленого зразка про перехід з пенсії за вислугою років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», надавши всі необхідні документи.
Відповідно до розрахунку, Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя було перераховано пенсію позивача, але застосовано показник середньої заробітної плати по Україні за 2007 рік - 1197,91 грн., згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 р. № 327.
Із цього ж листа відповідача також вбачається, що при розрахунку розміру пенсії відповідачем не було враховано до страхового стажу період роботи (проходження військової служби) з 01.01.2001 року по 30.06.2010 року з урахуванням отримуваної ним заробітної плати.
Розрахунок пенсії позивачу було здійснено відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 в якій зазначено, що «перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія».

Так, згідно із ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Як встановлено з матеріалів справи, позивачу була призначена пенсія за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
В свою чергу, 12.04.2017 року позивач звернувся до Шевченківського ОУПФУ м. Запоріжжя із заявою про перехід з пенсії за вислугою років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У зв`язку із переходом на пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та поданої заяви, до розрахунку пенсії позивача взято середню заробітну плату за 2007 р. (1197,91грн.).
Згідно ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Вказаною статтею передбачено наступні види пенсії: за вислугу років; по інвалідності; по втраті годувальника.
Статтею 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.
У разі, якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором.
При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок Державного бюджету.
Проте, на момент призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, позивач не мав права на жодний інший вид пенсійного забезпечення.
Згідно ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Розміри пенсії за вислугу років військовослужбовців залежать від сум грошового забезпечення, тобто, посадовий оклад, надбавка за звання, надбавка за вислугу років на момент звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі-Закон № 1058) за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Законом № 1058 не регулюються порядок призначення, розміру та виплати пенсій за вислугу років особам офіцерського складу.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону № 1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 30 років.
Станом на день звернення з заявою про призначення пенсії за віком позивач повністю відповідав вимогам, встановленим ст. 26 Закону № 1058.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 45 Закону № 1058 при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати(доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Посилання відповідача на вказану норму суд до уваги не приймає, оскільки, застосування показника середньої заробітної плати за 2007 рік суперечить вказаній нормі, так як в ній йдеться про переведення з одного виду на інший вид, у разі застосування показника середньої заробітної плати при нарахуванні попередньої пенсії. Іншими словами вказана норма застосовується до тих видів пенсій, які регулюються саме Законом № 1058.

Оглянувши матеріали пенсійної справи, та проаналізувавши викладені норми законодавства, суд встановив, що при призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років як особі, звільненій з військової служби, показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком не застосовувався.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що реалізація права позивача на пенсію на підставі Закону № 1058 проводиться вперше.

Подібна правова позиція була також висловлена Вищим Адміністративним судом України в ухвалах від 26 травня 2015 року № К/800/2756/14, від 03 червня 2015 року № К/800/15619/15 та Верховним Судом України у постанові від 31 березня 2015 року у справі № 21-612а14, яка, відповідно до приписів статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов`язковою для всіх судів України.

Крім того, після отримання права на пенсію за вислугу років, ОСОБА_1 продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Таким чином, у відповідності до вимог частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідач повинен був провести нарахування позивачу пенсії за віком при її призначенні з 12.04.2017 року із застосуванням показника середньої зарплати за три останні роки, що передують року звернення позивача за призначенням пенсії, тобто 2014-2016 рр.
Згідно наданих письмових заперечень в частині позову щодо не зарахування заробітку (доходу) позивача за періоди військової служби з 01.01.2001 року по 30.06.2010 року, відповідач обґрунтував свою позицію посиланням на вимоги абзацу 5 частини 1 статті 40 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відсутністю відповідних даних у системі персоніфікованого обліку.
Так, у відповідності до абзацу 5 частини 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в подальшому - Закон від 09.07.2003 року №1058-IV) заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Частиною 1 статті 40 Закону від 09.07.2003 року №1058-IV передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.
Частиною 4 статті 24 Закону від 09.07.2003 року №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон від 09.07.2003 року №1058-IV набрав чинності 01.01.2004 року, а отже період військової служби позивача з 01.01.2001 року по 30.06.2010 рік повинен враховуватись до страхового стажу на умовах, передбачених законодавством, що діяло до введення в дію Закону від 09.07.2003 року №1058-IV, тобто на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII.
Систему персоніфікованого обліку було вперше введено Указом Президента України 04.05.1998р. №401/98 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування», а також прийнятою на розвиток цього Указу постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 р. №794 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування».
Пунктом 3 наведеної постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 р. №794 було встановлено, що починаючи з 1 липня 2002 р. обчислення пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01 липня 2000р. за даними системи персоніфікованого обліку.
Наведеними актами про організацію персоніфікованого обліку на період спірних правовідносин (тобто з 01.01.2001р. по 30.06.2010р.) не було передбачено ведення персоніфікованого обліку щодо військовослужбовців, оскільки у цей спірний період діяла спеціальна норма Закону України «Про пенсійне забезпечення».
А саме, статтею 4 Закону України «Про пенсійне забезпечення», визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських та членів їхніх сімей встановлюються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Їм надається також право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом, незалежно від місця проходження військової служби. При цьому всі види грошового забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських враховуються нарівні із заробітною платою робітників і службовців.
Виходячи із вищенаведених норм законодавства суд приходить до висновку, що всі види грошового забезпечення одержані позивачем в період проходження військової служби з 01.01.2001р. по 30.06.2010 р. відповідач зобов`язаний був врахувати при визначенні розміру його пенсії.
Вперше військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) були включені до переліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню з 01.01.2007 року відповідно до статті 100 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», норми якої в подальшому було закріплено Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 03.04.2007р. №857-V (в подальшому - Закон від 03.04.2007р. №857-V), пунктом 2 розділу І якого, були внесені відповідні зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
А саме, пунктом 17 статті 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції вищезазначеного Закону від 03.04.2007р. №857-V) визначено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи рядового і начальницького складу.
Пунктом 2 статті 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону від 03.04.2007р. №857-V) визначено, зокрема, що страхувальниками відповідно до цього закону є, зокрема, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення для осіб, зазначених у пункті 17 статті 11 цього Закону(тобто військовослужбовцям).
Судом встановлено, що у спірний період з 01.01.2001 року по 30.06.2010 року позивач проходив військову службу та отримував доходи (грошове забезпечення) у Запорізькому обласному військовому комісаріаті.
Отже, у відповідності до вищенаведених положень Закону від 09.07.2003 року №1058-IV у період з 01.01.2001 року по 30.06.2010 року між Запорізьким обласним військовим комісаріатом - страхувальником, позивачем - застрахованою особою та Пенсійним фондом України - органом уповноваженим здійснювати керівництво та управління солідарною системою, виникли та тривали правовідносини із відповідними, визначеними законодавством, правами та обов`язками.
В обґрунтування виконання покладених обов`язків страхувальника Запорізьким обласним військовим комісаріатом до відповідного органу Пенсійного фонду України - відповідачу у цій справі були надані довідки № 837/Ф, 838/Ф від 30.12.2016 року, які підтверджували нарахування позивачу певних сум доходів (грошового забезпечення) у спірний період, а також утримання та сплату з цих доходів відповідних страхових внесків.
Проте, в обґрунтування виконання обов`язків покладених законодавством на відповідача, як на відповідний орган Пенсійного фонду України, суду не було надано жодних доказів.
У відповідності до частини 1 статті 58 Закону від 09.07.2003 року №1058-IV Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.
Так, абзацом 5 частини 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
У відповідності до частини 1 статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» облік усіх застрахованих осіб та персоніфікований облік надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також персоніфікований облік коштів накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюються в порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Частиною 1 статті 20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону. Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Крім того, частиною 1 статті 12-1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» також передбачено, що Пенсійний фонд відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру, здійснює заходи щодо надання інформації з Державного реєстру відповідно до цього Закону; здійснює контроль, у тому числі спільно з органами доходів і зборів, за достовірністю відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
У відповідності до частини 2 статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на кожну застраховану особу відкривається персональна облікова картка.
Отже, ведення персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є виключною компетенцією та обов`язком органів Пенсійного Фонду України, а тому ненадання структурним підрозділом Пенсійного фонду, відповідальним за ведення персоніфікованого обліку, відповідних довідок на підтвердження стажу та заробітної плати, в тому рахунку через відсутність даних у персоніфікованому обліку, особи , яка є застрахованою, при наявності належних доказів сплати усіх відповідних страхових внесків, не може бути підставою для обмеження прав цієї застрахованої особи.
У відповідності до вимог частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Проте, відповідач не надав суду будь-яких доказів щодо того страхувальником у період з 01.01.2001 року по 30.06.2010 року не були сплачені відповідні страхові внески. Більш того, в ході розгляду справи відповідач не ставив під сумнів достовірність відомостей, зазначених у довідках виданих страхувальником щодо доходів (грошового забезпечення) нарахованого позивачу у спірний період та сплати страхових внесків, а лише наполягав на відсутності механізму персоніфікації відповідних даних щодо військовослужбовців у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, зазначивши, що сплачені військовими частинами та установами страхові внески за військовослужбовців надходять загальними сумами без їх персоніфікації щодо конкретної застрахованої особи - військовослужбовця.
Частиною 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно абзацу 2 частини 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 1 статті 40 наведеного Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.
Статтею 5 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що особам, звільненим з військової служби, іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей може призначатися (за їх бажанням) пенсія на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому для обчислення пенсій враховуються всі види грошового забезпечення, що отримували зазначені особи, які мають право на пенсію за цим Законом, перед звільненням зі служби.
Виходячи із вищенаведеного, суд приходить до висновку, що період військової служби позивача з 01.01.2001р. по 30.06.2010р. повинен був бути зарахований як до страхового стажу, так і для врахування доходів при обчисленні розміру пенсії.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

З акту виконання договору про надання правової допомоги вбачається, що така допомога у розмірі 1500 грн. складалась зі складання адміністративного позову, що не є процесуальною дією у розумінні вищезазначеного Закону, та 500 грн. за участь в судовому засіданні.

За таких обставин, вимога позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1500 грн. є необґрунтованою.

Позивач має право на відшкодування понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на правову допомогу в розмірі 500,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.

Керуючись ст.ст. 26, 40, 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 2, 6, 8, 9-11, 69-71, 94, 159-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови в розрахунку ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відмову в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи (проходження військової служби) з 01.01.2001 року по 30.06.2010 року з урахуванням отримуваної ним заробітної плати за вказаний період відповідно до довідок ІНФОРМАЦІЯ_1 № 837/ф від 30.12.2016 року та № 838/ф від 30.12.2016 року.

Зобов`язати Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 12 квітня 2017 року відповідно до ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016 рр.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Зобов`язати Шевченківське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи (проходження військової служби) з 01.01.2001 року по 30.06.2010 року з урахуванням отримуваної ним заробітної плати за вказаний період відповідно до довідок ІНФОРМАЦІЯ_1 № 837/ф від 30.12.2016 року та № 838/ф від 30.12.2016 року при призначені пенсії з 12 квітня 2017 року та провести відповідний перерахунок і доплату недоотриманих сум.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , витрати на правову допомогу в розмірі 500 (п`ятсот) грн.
Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.В. Дмитрюк