Справа № 362/2233/17
Суддя: Кравченко Л. М.
Дата ухвалення: 2017-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 362/2233/17
Провадження № 2-а/362/207/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" червня 2017 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Кравченко Л.М.,

при секретарі Яренко Н.М.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 селищної ради - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Василькові Київської області справу за адміністративнимпозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 селищного голови ОСОБА_3, ОСОБА_4 селищної ради Васильківського району Київської області про визнання протиправним та скасування розпорядження селищного голови, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2017 р. позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування розпорядження селищного голови, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги наступним.

З 02.0.2003 р. і по 10.04.2017 р. позивач працював на посаді спеціаліста-землевпорядника ОСОБА_4 селищної ради, 03.04. 2014 р. був призваний по мобілізації та проходив службу в рядах Національної гвардії України по 23.03.2015 р. Перебуваючи на лікарняному з 10.04.2017 р., позивач випадково від сторонніх осіб дізнався, що ОСОБА_4 селищним головою було видано розпорядження про звільнення позивача з займаної посади. Звернувшись 21.04.2017 р. до ОСОБА_4 селищного голови з метою зясувати, чи дійсно мало місце видання розпорядження про його звільнення з посади, позивачу офіційно було вручено копію розпорядження ОСОБА_4 селищного голови від 10.04.2017 р. № 27 «Про звільнення з займаної посади» та трудову книжку з відповідним записом про звільнення. Дане розпорядження позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Крім того, селищний голова не мав змоги з 16.00 год. до 16.30 год. проводити нараду, так як в цей час був на виїзді.Також, підставою видання розпорядження були акти від 28.03.2017 р., від 03.04.2017 р., від 04.04.2017 р., з яких вбачається, що в зазначені дні в різні проміжки часу позивача не було на робочому місці, що не відповідає дійсності.Надане під час судового розгляду відповідачами розпорядження селищного голови від 15.06.2017 р. № 43, яким були внесені зміни до оскаржуваного розпорядження про звільнення позивача в частині дати звільнення, а саме - замість звільнення з 10.04.2017 р. позивача було звільнено з 15.06.2017 р. вважає таким, що не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню.

За таких обставин позивач просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження ОСОБА_4 селищного голови від 10.04.2017 р. за № 27 « Про звільнення з займаної посади ОСОБА_1В.»; визнати протиправним та скасувати розпорядження ОСОБА_4 селищного голови від 15.06.2017 р. за № 43 «Про внесення змін в розпорядження № 27 від 10.04.2017 р. «Про звільнення з займаної посади ОСОБА_1В.»; поновити на роботі незаконно звільненого ОСОБА_1 на посаді спеціалістаземлевпорядника ОСОБА_4 селищної ради з 10.04.2017 р.; допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі; виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути з ОСОБА_4 селищної ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10000,00 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві, та уточненому позові, просили їх задовольнити.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання 16.06.2017 р. не зявились, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином.

При цьому, в попередніх засіданнях відповідач та представник відповідача фактично визнали позов щодо незаконного звільнення позивача з 10.04.2017 р., коли він перебував на лікарняному, пропонували позивачу укласти мирову угоду на умовах часткового визнання ними позову з подальшим звільненням позивача з посади з 07.07.2017 р. за угодою сторін або за власним бажанням.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, заперечення відповідача, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами як в обґрунтування позовних вимог так і в заперечення проти них, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 02.01.2003 р. був прийнятий на конкурсній основі на посаду спеціалістаземлевпорядника ОСОБА_4 селищної ради по переводу з Васильківського районного відділу земельних ресурсів, склав присягу посадової особи місцевого самоврядування та присвоєно 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування, що стверджується копією трудової книжки серії АЕ №040768 (а.с. 11-12, 89-90).

В період з 03.04.2014 р. по 23.0.2015 р. позивач був призваний по мобілізації та проходив службу в рядах Національної гвардії України, що стверджується записом в трудовій книжці позивача та копією посвідчення учасника бойових дій (а.с.9,11-12).

Відповідно до розпорядження ОСОБА_4 селищної ради № 27 від 10.04.2017 р. «Про звільнення з займаної посади», ОСОБА_1 звільнено з 10.04.2017 р. за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Підстава акти від 28.03.2017 р., від 03.04.2017 р., від 04.04.2017 р. Бухгалтерії селищної ради провести розрахунок (а.с.30).

Так, відповідно до акту від 28.03.2017 р., складеного ОСОБА_4 селищним головою в присутності спеціаліста - ОСОБА_6, депутата ОСОБА_7 в приміщенні ОСОБА_4 селищної ради о 11-50 год., співробітник спеціалістземлевпорядник ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці 28.03.2017 р. протягом трьох годин сорока пяти хвилин в період з 08 год 00 хв. до 11 год. 45 хв. Свою відсутність спеціаліст-землевпорядник ОСОБА_1 пояснити не зміг та відмовився надавати письмові пояснення з даного запитання (а.с.31).

Відповідно до акту від 04.04.2017 р., складеного ОСОБА_4 селищним головою в присутності заступника селищного голови з питань діяльності виконкому ОСОБА_8, спеціаліста з благоустрою ОСОБА_9, в приміщенні ОСОБА_4 селищної ради о 16-50 год., співробітник спеціалістземлевпорядник ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці 04.04.2017 р., протягом трьох годин тридцяти хвилин в період з 08 год. 00 хв. до 08 год. 30 хв., з 13 год. 00 хв. 16 год. 00 хв. Свою відсутність спеціаліст-землевпорядник ОСОБА_1 пояснити не зміг та відмовився надавати письмові пояснення з даного запитання (а.с.32).

Відповідно до акту від 03.04.2017 р., складеного ОСОБА_4 селищним головою в присутності заступника селищного голови з питань діяльності виконкому ОСОБА_8, спеціаліста з благоустрою ОСОБА_9, в приміщенні ОСОБА_4 селищної ради о 16-50 год., співробітник спеціалістземлевпорядник ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці 03.04.2017 р., протягом трьох годин тридцяти хвилин в період з 08 год. 00 хв. до 08 год. 30 хв., з 10 год. 20 хв. по 12 год. 00 хв., з 13 год. 00 хв. по 14 год. 20 хв. Свою відсутність спеціаліст-землевпорядник ОСОБА_1 пояснити не зміг та відмовився надавати письмові пояснення з даного запитання (а.с.33).

Разом з тим, як вбачається з копії листка непрацездатності серії АДА № 807685, позивач перебував на лікарняному з 10.04.2017 р. (день звільнення позивача) по 15.04.2017 р., до роботи стати 19.04.2017 р. (а.с.13).

Відповідно до листка непрацездатності серії АВЮ № дов. 246, ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 19.04.2017 р., стати до роботи девятого травня (а.с.165).

Як вбачається з посадової інструкції інженера-землевпорядника ОСОБА_4 селищної ради, затвердженої 11.04.2006 р., з якою ознайомлений ОСОБА_1, передбачені обовязки: брати участь у встановлені та погоджені меж земельних ділянок в натурі при оформленні документів (п.3); здійснювати на землях комунальної власності відповідної території моніторинг земель… (п.9); здійснює на території селищної ради нагляд за освоєнням проектів землеустрою, будівництвом протиерозійних та інших та обєктів (п.16) (а.с.149).

Аналізуючи посадові обовязки ОСОБА_1, суд не вбачає обовязку його присутності протягом всього робочого часу саме в приміщенні селищної ради, оскільки передбачено виїзд на місцевість для вирішенню питань поза межами робочого кабінету.

Табель обліку використання робочого часу за березень та квітень 2016 р. містить відмітки про відпрацьований восьмигодинний робочий день ОСОБА_1 28.03.2017 р., 03.04.2017 р. та 04.04.2017 р.(а.с.35,36).

Крім того, дані актів щодо відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 03.04.2017 р. та 04.04.2017 р. спростовуються даними Журналу обліку виходу на роботу працівників ОСОБА_4 селищної ради, який містить підпис ОСОБА_1 про вихід на роботу 03.04.2017 р. та 04.04.2017 р. (а.с. 112-114).

На підставі показів свідка ОСОБА_10, та наданих суду письмових доказів, судом було встановлено, що з 09 год. по, приблизно, по 13 год., позивач разом з ОСОБА_10 за дорученням селищного голови перебували ДП «Український науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва «УКРНДПІЦИВІЛБУД», де вони забирали Генеральний план селища Глеваха. Після повернення з інституту працювали в селищній раді. До матеріалів справи позивачем було залучено лист ДП «Український науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва «УКРНДПІЦИВІЛБУД», з якого вбачається, що 28.03.2017 р. протягом близько пяти годин відбувалось розмноження великого формату креслень по замовленню, які забирались в цей день (а.с.152-155).

Також до матеріалів справи позивачем було залучено розпорядження селищного голови, протокол робочої групи з яких вбачається, що позивач був відповідальний за проведення робіт по розробці Генерального плану селища Глеваха (а.с.151).

Як стверджує позивач і що підтверджується допитаними в судовому засіданні свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_11, позивач 03.04.2017 р. з 09 год. приблизно до 14 год. перебував на виїзді в садовому масиві «Глеваха -4», проводячи заміри та обговорення питання приєднання ставків до території садівничого масиву. Як пояснив позивач про необхідність такого виїзду він повідомив відповідача селищного голову і той дав йому доручення виїхати на місце.

Як повідомив свідок ОСОБА_10 і чого не заперечив селищний голова, в цей день 03.04.2017 р. вони разом зранку поїхали в інститут до м. Києва та повернулись в обід. При цьому за відсутності селищного голови 03.04.2017 р. приблизно з 09 год. по 14 год. в селищній раді, ним був складений та підписаний акт, з якого вбачається, що з 8.00 год. по 8.30 год., з 10.20 год. по 12.00 год., з 13.00 год. по 14.20 год. позивач був відсутній на роботі.

Таким чином, судом достовірно встановлено факт виконання своїх трудових обовязків ОСОБА_1 28.03.2017 р., 03.04.2017 р. та 04.04.2017 р.

Підставою видання оскаржуваного розпорядження були акти від 28.03.2017 р., 03.04.2017 р. та 04.04.2017 р., з якими позивач ознайомлений не був і відомості за якими спростовуються зазначеними вище фактами.

Відповідно до частини третьої статті 40 КзпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Так, розпорядження про звільнення з займаної посади ОСОБА_1 складене 10.04.2017 р в період непрацездатності ОСОБА_1, що суперечить вимогам ст. 40 КЗпП України і є грубим порушення трудового законодавства України.

Зазначене розпорядження не містить посилань на жодну правову підставу, посилання на відповідну статтю КЗпП України.

Крім того, розпорядження не завізоване його розробником, з чого не вбачається, чи проходило оскаржуване розпорядження юридичну експертизу та яка посадова особа є його розробником.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України роботодавець може розірвати трудовий договір (як укладений на невизначений строк, так і строковий до закінчення його чинності) з працівником у разі його прогулу (в т. ч. у разі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9 прогулом під час розгляду позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

За приписами статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

При цьому, стаття 149 КЗпП України передбачає, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідачем та представником відповідача не було надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач до видання оскаржуваного розпорядження ознайомив позивача з складеними 28.03.2017р., 03.04.2017р., 04.04.2017 р. актами та не запропонував йому надати з цього приводу письмових пояснень; не обгрунтував обраний захід дисциплінарного стягнення звільнення позивача з посади поряд з альтернативним заходом догана; не врахував ступеню тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Тобто вимог ст. 147 КЗпП України відповідачем виконано не було.

Відповідно до статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору, включаючи пункт 4 статті 40 Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є позивач, що стверджується довідкою ОСОБА_4 селищної ради від 15.06.2017 р. (а.с.148).

Відповідачем також не надано доказів на підтвердження надання попередньої згоди профспілкової організації, членом якої є позивач на розірвання трудового договору.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову 2 ст. 71 КАС України).

Так, відповідач частково заперечуючи проти позову, не спростовував доводів позивача, у той час коли останнім в порядку ч. 1 ст. 71 КАС України доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

За таких обставин, суд приходить до переконання щодо протиправності складеного відповідачем розпорядження від 10.04.2017 р. про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, та незаконності його звільнення.

Також з підстав, зазначених вище, суд вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню розпорядження селищного голови від 15.06.2017 р. № 43, яким були внесені зміни до оскаржуваного розпорядження про звільнення позивача в частині дати звільнення, а саме - замість звільнення з 10.04.2017 р. позивача було звільнено з 15.06.2017 р. (а.с.157).

Крім того, складення вказаного розпорядження суперечать вчиненим відповідачам діям, які припинили табелювання позивача з 10.04.2017 р. по 15.06.2017 р., провели з позивачем повний розрахунок, що стверджується інформацією, наданою відповідачем. Після внесення змін в розпорядження про звільнення позивача з посади в частині дати звільнення з 10.04.2017 р. на 15.06.2017 р. виникає колізія нарахування та виплати позивачу, який був звільнений та розрахований, заробітної плати більше ніж за два місяці, за які він не працював та внесення відповідних змін в його трудову книжку, тощо.

При цьому, відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Складаючи зазначене розпорядження від 15.06.2017 р., відповідачами був пропущений встановлений місячний строк застосування дисциплінарного стягнення, так як з дати складання першого акту про прогул позивача 28.03.2017 р. (на що вказують відповідач та представник відповідача), яким фактично було зафіксовано факт проступку та до дати звільнення 15.06.2017 р. минуло 50 днів.

За таких обставин, суд визнає розпорядження ОСОБА_4 селищної ради №43 від 15.06.2017 р. про внесення змін до розпорядження №27 від 10.04.2017 р. «Про звільнення з займаної посади ОСОБА_1В.» протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В свою чергу відповідно до статті 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи.

ВСУ в постанові від 14.09.2016 р. за справою № 6-419цс16 сформував правову позицію щодо розрахунку середньої зарплати за час вимушеного прогулу.

З урахуванням норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку № 100, середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою повязана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку № 100).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, установленим із дотриманням вимог законодавства.

Крім того, положеннями р. ІІІ Порядку № 100 передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Зокрема не підлягають урахуванню відпускні та лікарняні.

Розрахувавши у відповідності з вищезазначеними розясненнями та на підставі наданої довідки виконавчого комітету ОСОБА_4 селищної ради №373/02-22 від 14.06.2017 р. розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд враховує розмір середньоденної заробітної плати, який складає 262,80 грн., а також кількість днів вимушеного прогулу 26 днів, суд прийшов до переконання про стягнення з ОСОБА_4 селищної ради Васильківського району Київської області 6832,80 грн. (а.с.142).

Положеннями ст. 237-1 КЗпП України, визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як убачається з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі відповідними змінами) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В п. 9 цієї постанови Пленуму ВСУ зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У п.13 цієї ж постанови Пленуму ВСУ визначено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Під час судового розгляду справи був встановлений факт заяподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення, яка виразилась в душевних стражданнях внасідок порушення звичного укладу життя, стресі, повязаному з неможливістю на самореалізацію, що позбавляє позивача стану внутрішньої рівноваги, узвязку з чим суд приходить до переконання про стягнення з ОСОБА_4 селищної ради заподіяної позивачу моральної шкоди, розмір якої судом визначено в 5000,00 грн., а тому позов в цій частині підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Керуючись ст.ст. 69-71, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження ОСОБА_4 селищного голови № 27 від 10.04.2017 р. "Про звільнення з займаної посади ОСОБА_1В.".

Визнати протиправним та скасувати розпорядження ОСОБА_4 селищного голови № 43 від 15.06.2017 р. "Про внесення змін до розпорядження № 27 від 10.04.2017 року, ""Про звільнення з займаної посади ОСОБА_1В.".

Поновити ОСОБА_1 на посаді спеціаліста-землевпорядника ОСОБА_4 селищної ради з 10.04.2017 р.

Стягнути з ОСОБА_4 селищної ради Васильківського району Київської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 6832 (шість тисяч вісімсот тридцять дві) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Стягнути з ОСОБА_4 селищної ради Васильківського району Київської області завдану моральну шкоду в сумі 5 (п"ять тисяч) грн. 00 коп.

Допустити до негайного виконання постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

В іншій частині позову - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.М.Кравченко