Справа № 569/7460/17
Суддя: Рудика Л.Д.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/7460/17
У Х В А Л А

21 червня 2017 року Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді: Рудики Л.Д.

при секретарі: Хлуд І.П.

за участю представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача:ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення суб"єкта владних повноважень, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення суб"єкта владних повноважень.

20 червня 2017 року представник ОСОБА_4 обласної ради ОСОБА_5 подав суду клопотання про закриття провадження у справі відповідно до п.1 ч.1 ст. 157 КАС України.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 клопотання підтримав, просив закрити провадження у звязку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Представник позивача ОСОБА_1 заперечував проти закриття провадження у справі.

Суд, заслухавши думку представників сторін,дослідивши документи і матеріали справи, приходить до наступного висновку.

З поданої до суду позовної заяви від 16 травня 2017 року вбачається, що позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_4 обласної ради сьомого скликання № 245 від 08 вересня 2016 року «Про внесення змін до Статуту ОСОБА_4 обласного інституту післядипломної педагогічної освіти», зобовязати відповідача вчинити дії щодо скасування державної реєстрації Статуту ОСОБА_4 обласного інституту післядипломної педагогічної освіти (нова редакція), затвердженого Рішенням ОСОБА_4 обласної ради № 245 від 08 вересня 2016 року та приведення вказаного Статуту відповідно до ст. 42 Закону України «Про вищу освіту».

06 березня 2017 року ОСОБА_4 окружний адміністративний суд відповідно до ст. ст. 157,165 КАС України, виніс ухвалу про закриття провадження у адміністративній справі №817/312/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 обласний інститут післядипломної педагогічної освіти про визнання незаконним та скасування рішення, зобовязання вчинення певних дій, в звязку з тим, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій.

Пунктом 30 ч.1 ст.26 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Відповідно до п.10 ч.4 ст.42 цього Закону сільський, селищний, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів.

Відповідно до ч.3 ст.8 Господарського кодексу України від 16 січня 2003 року №436-IV господарська компетенція органів державної влади та органів місцевого самоврядування реалізується від імені відповідної державної чи комунальної установи. Безпосередня участь держави, органів державної влади та органів місцевого самоврядування у господарській діяльності може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з пп.3.1.6 п.3.1 розділу 3 Державного класифікатора України "Класифікація організаційно-правових форм господарювання" комунальне підприємство - підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади.

Комунальна організація (установа, заклад) утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління (пп.3.4.5 п.3.4 розділу 3 цього Класифікатора).

З огляду на викладене комунальні підприємства, установи чи організації не є суб'єктом владних повноважень у розумінні положень КАС України, а діяльність директора комунального підприємства, установи чи організації не належить до публічної служби, визначеної цим Кодексом.

Відносини з приводу призначення чи звільнення директора комунального підприємства, установи чи організації є трудовими.

Видання відповідного акта органом місцевого самоврядування не змінює правової природи цих відносин.

Таким чином, спори, які виникають з приводу призначення чи звільнення директора комунального підприємства, установи чи організації, не належать до юрисдикції адміністративних судів.

Такі висновку суду відповідають правовій позиції у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №8.

Згідно з пунктом 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ якщо орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування (суб'єкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору (наприклад, надання згоди іншому співвласнику житлового будинку на виконання переобладнання та перепланування), то залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК.

Ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Враховуючи те, що у позовній заяві позивач покликається на порушення оскаржуваним рішенням відповідача його прав та інтересів як кандидата на посаду ректора ОСОБА_4 обласного інституту післядипломної педагогічної освіти, що подав заяву на конкурс щодо заміщення вакантної посади ректора вказаного закладу, що, як зазначалось вище, не є публічною службою в розумінні КАС України, суд дійшов висновку, що відносини між позивачем та відповідачем виникли з приводу призначення директора комунального підприємства, установи, організації, що вказує на виникнення спору щодо порушення трудових прав позивача, що становить сферу регулювання норм цивільного законодавства.

Спірні правовідносини в межах поданого позову стосуються цивільних правовідносин та випливають з порушення трудових прав, свобод та інтересів позивача.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке включає в себе право на доступ до правосуддя.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками (п. 36 рішення від 21.02.1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства"). На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (п. 30 рішення у справі "ОСОБА_6 проти України" від 30.08.2013 року, заява №49069/11).

Разом з тим, як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010 року, заява №45783/05). Поняття "суд, встановлений законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції (п.п. 24-25 рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року, заяви №29458/06 і №29465/04).

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Оскільки справа підлягає розгляду в цивільному судочинстві, клопотання про закриття провадження у справі підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 157, 158 КАС України , суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання представника ОСОБА_4 обласної ради ОСОБА_5 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення суб"єкта владних повноважень - задовольнити.

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення суб"єкта владних повноважень.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення до Житомирського апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: