Справа № 806/1525/17
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2017-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року Житомир справа № 806/1525/17

категорія 8.3.3

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Попова О.Г., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісся-Інвест" до Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.12.2016 р. №, №,-

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Полісся-Інвест" звернулося до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № , № від 14 грудня 2016 року, прийнятих Володарсько-Волинською ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області, якими ТОВ "Полісся-Інвест" зобов'язвано сплатити штраф за порушення строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 135 950,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були прийняті на підставі акту №386/06-05-12-35/37381143 від 14.12.2016,складеного за результатами проведеної контролюючим органом камеральної перевірки податкової звітності ТОВ "Полісся-Інвест" з податку на додану вартість та даних Єдиного реєстру податкових накладних за жовтень 2016 року.

Зазначає, що вказана камеральна перевірка була проведена всупереч положенням п.3 розділу II Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VII.

Повивач наголошує, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, за рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

На думку позивача, ТОВ "Полісся-Інвест" не підпадає під жодне виключення із заборони, оскільки обсяг його доходів за попередній рік становить 18 мільйонів 648 тис. грн., камеральна перевірка призначена не за заявкою суб'екта господарювання, не за дозволом Кабінету міністрів України, не за рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України, крім того, позивач також не здійснює операцій із підакцизними товарами, а тому камеральна перевірка проведена відповідачем всупереч законодавчій забороні на її проведення.

Враховуючи вищевикладене, просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № , № від 14 грудня 2016 року, прийнятих Володарсько-Волинською ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області за результатами незаконної, на думку позивача, камеральної перевірки, викладених у акті №386/06-05-12-35/37381143 від 14.12.2016.

Представник позивача в судове засідання не прибув. Перед початком засідання повідомив телефонограмою, що просить провести розгляд справи без участі представника ТОВ "Полісся-Інвест", позовні вимоги задовольнити. (а.с. 20).

Представник відповідача в судове засідання прибув. Щодо задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у запереченнях на адміністративних позов від 15.06.2017 №477/06-30-10-03. (а.с. 21-22).

Зважаючи на неявку сторін та керуючись приписами ст. 41, ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з таких підстав.

Встановлено, що головним державним ревізором-інспектором сектору податків та зборів з юридичних осіб Горбенко А.М. на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 розділу I, п. 57.2 розділу II, п. 200.10 ст. 200 розділу V Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-V із змінами та доповненнями, у порядку статті 76 глави 8 розділу II Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку податкової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісся-Інвест" з податку на додану вартість за липень 2016 року.

За результатами камеральної перевірки складено акт №386/06-05-12-35/37381143 від 14 грудня 2016 року. (а.с. 7-8).

Згідно з актом перевірки акт №386/06-05-12-35/37381143 від 14.12.2016, перевіркою встановлено порушення платником податків терміну сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість протягом строків, визначених п. 54.3 ст. 54 та п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України із затримкою 13 календарних днів.

За результатами перевірки Володарсько-Волинським відділенням Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції у Житомирській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № від 14.12.2016, яким до позивача, за затримку на 13 календарних днів сплати податку на додану вартість у розмірі 61 156,90 грн., застосовано штрафну санкцію у сумі 6 115,69 грн. (а.с.11)

- податкове повідомлення-рішення № від 14.12.2016, яким до позивача, за затримку на 13 календарних днів сплати податку на додану вартість у розмірі 74 793,50 грн., застосовано штрафну санкцію у сумі 7479,35 грн. (а.с.12)

Вважаючи спірні податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду.

Перевіряючи спірні рішення на відповідність вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з наступного.

У відповідності до пп.. 16.1.3, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-V (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, платник податків зобов'язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною (п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України).

Пунктом 203.1 статті 203 Податкового кодексу України визначено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Згідно положень пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо:

- платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об'єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством;

- дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;

- згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган;

- дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.

Абзацом першим п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як встановлено із матеріалів справи, ТОВ "Полісся-Інвест", на виконання вимог законодавства, подано до контролюючого органу:

- податкову декларацію з податку на додану вартість від 20.11.2016 №;

- податкову декларацію з податку на додану вартість (скорочена) від 20.11.2016 №;

- додаток 10 Розрахунок сум податку на додану вартість по операціях з сільськогосподарськими товарами/послугами, що підлягають сплаті до Державного бюджету та перерахуванню на спеціальний рахунок (ДС10) від 20.11.2016 № за жовтень 2016 року.

Відповідно до змісту акту перевірки №386/06-05-12-35/37381143 від 14.12.2016, ТОВ "Полісся-Інвест" сплатило грошові зобов'язання з податку на додану вартість із порушенням передбачених законодавством строків, а саме:

- 16 374,90 грн. згідно податкової декларації з податку на додану вартість від 20.11.2016 №, дата операції: з 01.12.2016 по 13.12.2016, кількість перевищених днів: 13;

- 44 782,00 грн. згідно податкової декларації з податку на додану вартість (скорочена) від 20.11.2016 №, дата операції: з 01.12.2016 по 13.12.2016, кількість перевищених днів: 13;

- 74 793,50 грн. згідно додатку 10 Розрахунок сум податку на додану вартість по операціях з сільськогосподарськими товарами/послугами, що підлягають сплаті до Державного бюджету та перерахуванню на спеціальний рахунок (ДС10) від 20.11.2016 №, з 01.12.2016 по 13.12.2016, кількість перевищених днів: 13. (а.с. 8).

Судом встановлено, що фактичними підставами застосування до позивача штрафних санкцій спірними рішеннями слугували висновки контролюючого органу про те, що Товариством суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість за 2015 рік, сплачено із порушенням граничних строків сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість.

При цьому, до такого висновку контролюючий орган дійшов за результатами проведеної камеральної перевірки підприємства щодо податкової звітності з податку на додану вартість за липень 2016 року та даних Єдиного реєстру податкових накладних за жовтень 2016 року.

З даного приводу суд зазначає наступне.

За приписами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Підчас камеральної перевірки перевіряються дані задекларовані у податковій звітності, однак її предметом не може бути дослідження своєчасності сплати платником податків податкових зобов'язань, оскільки дані висновки контролюючий орган може зробити лише за результатами документальної перевірки на підставі дослідження відповідних документів.

Суд зазначає, що своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів є предметом саме документальної перевірки, умови, порядок призначення та проведення якої суттєво відрізняються від камеральної перевірки.

Так, відповідно до пп. 75.1.2. п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків .

З аналізу наведених норм слідує, що при проведенні камеральної перевірки дослідженню підлягають саме дані податкової звітності, а отже в акті за результатами проведення камеральної перевірки можуть бути зафіксовані лише встановлені помилки (порушення) у податковій звітності або неподання (несвоєчасне подання) податкової звітності.

При проведенні камеральної перевірки податкових декларацій з податку на додану вартість, регламентом встановлений вичерпний перелік порушень в результаті виявлення яких контролюючий орган має право складати саме акт камеральної перевірки. До такого переліку порушень не відноситься встановлення порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на додану вартість.

Підсумовуючи викладене, висновки обумовленого акту камеральної перевірки не можуть бути належними доказами щодо несвоєчасної сплати платником податків узгоджених зобов'язань.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що досліджуючи обставини декларування позивачем показників декларації, відповідач вийшов за межі обставин, які перевіряються під час камеральної перевірки, тобто відповідач діяв неправомірно.

На підставі викладеного, акт камеральної перевірки є доказом, здобутим із порушенням закону, а отже, відповідно до ч. 3 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, судом до уваги не береться та, відповідно, не може бути підставою для прийняття оскаржуваного рішення, що, у свою чергу, є самостійною та достатньою підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Крім того, суд погоджується з посиланням представника позивача на введений у 2015-2016 роках мораторій на проведення будь-яких перевірок підприємств з обсягом доходу до 20 млн.грн.

Так, в пункті 3 Розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2014 року №71-VII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" установлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється: з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість; з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Отже, законодавець встановив імперативну заборону на проведення органами Державної фіскальної служби України перевірок суб'єктів господарювання у 2015 та 2016 роках за попередній рік. При цьому, вказана заборона стосується будь-яких видів перевірок, тобто документальних, фактичних або камеральних.

Виключення з цієї заборони передбачені лише якщо суб'єкт господарювання має обсяг доходу понад 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік; перевірка проведена з дозволу Кабміну, за заявкою суб'єкта господарювання, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України; у випадку, якщо суб'єкт господарювання ввозить на митну територію України та/або виробляє та/або реалізує підакцизні товари (з 01 січня 2015 року).

Як встановлено з матеріалів справи, згідно фінансового звіту суб'єкта малого підприємництва, сума загального оподатковуваного доходу, отриманого позивачем від провадження господарської діяльності за 2015 рік становить менше 20 мільйонів.

При цьому, ТОВ "Полісся-Інвест" не підпадає під жодне виключення із заборони. Так, обсяг його доходів за попередній рік становить менше 20 мільйонів гривень, камеральна перевірка призначена не за заявкою суб'єкта господарювання, не за дозволом Кабінету Міністрів, не за рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України, позивач також не здійснює операцій з підакцизними товарами і доказів протилежного відповідачем не надано.

В контексті наведеного суд наголошує, що камеральна перевірка ТОВ "Полісся Інвест" проведена відповідачем всупереч законодавчій забороні на її проведення.

Враховуючи, що оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення № , № від 14 грудня 2016 року винесенні контролюючим органом за результатами незаконно проведеної перевірки, вказані податкові повідомлення рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Позивачем та наявними у матеріалах доказами доведено, а відповідачем не спростовано протиправність дій контролюючого органу при винесенні податкових повідомлень-рішень № , № від 14 грудня 2016 року, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісся-Інвест" підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до платіжного доручення №2587 від 29 травня 2017 року, Товариство з обмеженою відповідальністю "Полісся-Інвест" понесло судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600,00 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ч. 1 ст. 94 КАС України, суд вважає за необхідне присудити Товариству з обмеженою відповідальністю "Полісся-Інвест" 1 600,00 грн. понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 41, 70, 71, 86, 94, 128, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Володарсько-Волинського відділення Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції у Житомирській області № від 14 грудня 2016 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Володарсько-Волинського відділення Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції у Житомирській області № від 14 грудня 2016 року.

Стягнути з Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісся-Інвест" 1 600,00 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Г. Попова

Повний текст постанови виготовлено: 19 червня 2017 р.