Справа № 814/615/17
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

13 червня 2017 року Справа № 814/615/17

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Гордієнко Т.О., за участю секретаря судового засідання Ополинського О.В., пр. позивача ОСОБА_1, пр. відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал", вул. Заводська, 23, (вул. Суднобудівельників, 7), м. Миколаїв, 54002

доУправління Держпраці у Миколаївській області, вул. Маршала Василевського, 40/1, м. Миколаїв, 54003

провизнання протиправними п.1,2,3,4 припису №14-01-127/0017-0018 від 31.01.2017р.,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Миколаївській області про визнання протиправними п.п.1,2,3,4 припису № 14-01-127/0017-0018 від 31.01.2017.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що не допускав порушення вимог ст.ст. 83,116,117 КЗоТ України при звільненні ОСОБА_4. та відносно ОСОБА_5 усі проведені на той час виплати відображались в бухгалтерському обліку підприємства, як виплати винагороди за цивільно-правовими угодами.

Відповідач надав заперечення проти позову, просить у задоволенні позову відмовити, оскільки при проведенні перевірки було встановлено, що при звільненні працівника ОСОБА_4 не були здійсненні всі розрахунку у день звільнення, а саме компенсація за невикористану відпуску. Відносно ОСОБА_5 не забезпечено бухгалтерський облік витрат на оплату праці, який перебував у трудових відносинах з підприємством , чим порушено ч.2 ст.30 Закону України « Про оплату праці».

Заслухав пояснення представників сторін, дослідив матеріали справи, суд встановив:

Актом перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 14-01-127/0017 встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю « Стивідорна компанія «Нікмет-Термінал» норм Кодексу Законів про працю, Закону України « Про оплату праці».

За наслідками перевірки прийнято припис № 14-01-127/0017-0018 від 31.02.2017, який по суті є приписом від 31.01.2017, яким приписано позивачу: 1) Забезпечити виплату згідно наказу № 1277 К від 29.12.2015 працівнику підприємства відповідно до вимог ст.83 КЗпП України, 2) Наказ № 1277К від 29.12.2015 привести у відповідність до вимог ст.116 КЗпП України та забезпечити виплату працівнику всіх сум, що належать йому від підприємства,3) Наказ № 1277/К від 29.12.2015 привести у відповідність до вимог ст.117 КЗпП України та забезпечити виплату працівнику середнього заробітку з дня звільнення по день фактичного розрахунку, 4) Забезпечити бухгалтерський облік витрат на оплату праці відносно працівників, які виконували на підприємстві роботи перебуваючи у трудових відносинах з підприємством з метою додержання вимог ч.2 ст.30 Закону України « Про оплату праці».

Під час перевірки встановлено порушення відносно працівника ОСОБА_4, який відповідно до наказу № 396/к від 07.05.2015 був звільнений. Наказом № 295 від 09.11.2015 ОСОБА_4 був поновлений на роботі на підставі рішення апеляційного суду Миколаївської області від 09.11.2015.

В приписі зазначено, що наказом № 1277/К від 29.12.2015 ОСОБА_4 звільнено, але наказ не відповідає вимогам ст.83 КЗпП, а саме: працівнику не виплачена грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки за період роботи з 07.05.2015-29.12.2015(всього приблизно 16 календарних днів), що є порушенням ст.116 КЗпП. В порушення вимог ст.117 КЗпП України зазначеному вище звільненому працівнику, з яким не було проведено остаточний розрахунок при звільненні відповідно до вимог ст.116 КЗпП середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку нараховано та виплачено не було.

В ході перевірки вимогу державного інспектора з питань щодо надання документів кадрового діловодства та бухгалтерського обліку відносно працівника ОСОБА_5 підприємством відмовлено. Згідно протоколу виїмки від 17 листопада 2011 року було вилучено договір підряду, на підставі яких ОСОБА_5 працював на підприємстві, документи, в яких обліковано відпрацьований робочий час та вид робіт, які він виконував, документи, підтверджуючі виплату винагороди за виконані роботи. Проте, перевіркою Територіальною Державною інспекцією праці Миколаївської області від 22.11.2011 було встановлено, що 15.03.2011 до підприємства надійшло рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, яким визначено, що з 22.02.2009 по 31.05.2010 ОСОБА_5 виконуючи роботу докера механізатора знаходився у трудових відносинах з позивачем. Перевіркою наказів по підприємству за 2011 рік встановлено, що оформлення трудових відносин з працівником ОСОБА_5 не приведено на підприємстві у відповідність до вимог ст.24 КЗпП, наказ про зарахування на роботу не видано. Також інспектор дійшов висновку, що облік використання робочого часу працівника за період з 22.02.2009 по 31.05.2010 не здійснено, що свідчить про порушення на підставі вимог ч.2 ст.30 Закону України « Про оплату праці». Бухгалтерський облік витрат на оплату праці за виконану роботу шляхом складання відомостей нарахування заробітної плати, розрахункового листа працівника за відповідні місяці на підприємстві також не здійснювалось, що свідчить про недодержання вимог вказаного вище норми закону.

Приписом п.п.1-3 встановлено порушення позивачем ст.ст.83,116,117 КЗпП при звільнені ОСОБА_4

Наказом № 1277/к від 29.12.2015 було передбачено: 1 Звільнити ОСОБА_4 за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків покладених на нього трудовим договором відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України. 2 Провести розрахунок з ОСОБА_4 відповідно до законодавства. Компенсація за невикористану відпустку за період з 10.11.2015 по 29.12.2015 склала 4 дня. Питання про виплату компенсації за період з 07.05.2015 по 120.11.2015 розглянути в залежності від результатів рішення Вищого спеціалізованого суда України по розгляду цивільних та кримінальних справ по касаційній скарзі на рішення Апеляційного суда Миколаївської області від 09.11.2015 по справі № 22-ц/784/2650/15.

Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки,

Згідно з ст.ст.116,117 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Позивач відповідно до вимог вищезазначених статей виплатив ОСОБА_4 компенсацію за невикористану відпустку за період з 10.11.2015 по 29.12.2015, що склала 4 дня стосовно якої не було спору.

Оскільки станом на день звільнення ОСОБА_4 -29.12.2015, справа про правомірність його звільнення наказом від 07.05.2015 року № 396/к розглядалась Вищим спеціалізованим судом України, ухвалою якого від 30.11.2015 року було зупинено виконання рішення апеляційного суду Миколаївської області від 09.11.2015 року, на підставі якого ОСОБА_4 було поновлено на посаді, тому відповідно до вимог ст.ст.116,117 КЗпП обов'язок виплатити компенсацію ОСОБА_4 у позивача виникає тільки в тому випадку, коли спір вирішено на користь працівника.

Ухвалою ВССУ від 21.09.2016 року рішення апеляційного суду Миколаївської області від 09.11.2015 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

19.10.2016 року апеляційний суд Миколаївської області прийняв ухвалу, якою апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилив та залишив без змін рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.10.2015, яким було відмовлено у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування наказу № 396/к від 07.05.2015 про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди.

Таким чином, у позивача не виникло обов'язку сплачувати компенсацію ОСОБА_4 за невикористану відпустку з 07.05.2015-29.12.2015 та середній заробіток за затримку виплати компенсації, оскільки наказ від 07.05.2015 року про звільнення ОСОБА_4 є чинним, тому п.п.1,2,3 припису є протиправними та підлягають скасуванню.

Пункт 4 припису стосовно забезпечення бухгалтерського обліку відповідно до ч.2 ст.30 Закону України « Про оплату праці» стосується ОСОБА_5, який на підприємстві позивача працював на підставі цивільно-правового договору підряду. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.02.2011встановлено факт, що ОСОБА_5 знаходився у трудових відносинах з ТОВ «Стивідорна компанія Нікмет-Термінал», працюючи докером-механізатором з 22.02.2009 по 31.05.2010. Цей факт був встановлений судом, оскільки 12.04.2010 року під час виконання роботи ОСОБА_5 отримав травму ноги, внаслідок чого має інвалідність 3 групи, але не з трудового каліцтва, тому оформлення правовідносин між ТОВ та ОСОБА_5 як цивільно правовий договір, а не як трудовий порушує права ОСОБА_5 у разі виникнення трудового каліцтва.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України « Про оплату праці» роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

В судовому засіданні представник відповідача суду пояснив, що на виконання рішення суду від 02.02.2011, яким встановлено факт знаходження ОСОБА_5 у трудових відносинах з ТОВ «Стивідорна компанія Нікмет-Термінал», ТОВ був зобов'язаний здійснити зарахування до штату, табелювання , виплатити заробітну плату, надати відпуску.

Довідка СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві від 04.11.2011 про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ «Стивідорна компанія Нікмет-Термінал» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.02.2009 по 31.05.2010 порушень податкового законодавства не встановлено. У довідці зазначено, що позивачем укладались договора підряду з ОСОБА_5, за умовами якого ОСОБА_5 повинен був виконувати вантажно-розвантажувальні роботи. Обсяг робіт та сума винагороди визначалась у двосторонніх актах прийому передачі робіт. Згідно із нарядів-завдань, по яких проводились нарахування винагороди за виконані роботи ОСОБА_5, вбачається, що за період з лютого 2009-по квітень 2010 року ОСОБА_5 працював від однієї години в місяць до 99 годин робочого часу в місяць. В травні, липні 2009 року взагалі не виконував роботу.

13.02.2017 року позивач звернувся до Голови Державної служби України з питань праці зі скаргою, в якій зазначив, що рішенням Заводського районного суму м. Миколаєва від 13.03.2012 та Апеляційного суді Миколаївської області від 30.01.2013 зобов'язано ТОВ видати накази про прийом та звільнення ОСОБА_5 на роботі в період з 22.02.2009 по 31.05.2010 на посаді докера-механізатора з видачею трудової книжки та довідки про його роботу в період з 22.02.2009 по 31.05.2010. На виконання рішення суду ТОВ були видані накази № 21,22 від 08.02.2013 про прийняття на роботу та звільнення ОСОБА_5, заведена та видана трудова книжка та довідка про роботу в ТОВ «СК НМТ».

Позивач на виконання рішень суду видав накази про прийняття та звільнення з роботи, видав трудову книжку ОСОБА_5, про що повідомив відповідача у скарзі та надав відповідні документи суду. Згідно довідки СДПІ оплата праці здійснювалась за виконану роботу на підставі актів приймання -передачі, наряди-завдання підтверджували кількість годин у місяці. З суми винагороди підприємством сплачувались всі податки і збори згідно чинного законодавства, які належить сплачувати у разі цивільно-правових договорів.

Таким чином, позивачем в 2009-2010 роках здійснювався достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Намагання відповідача зобов'язати позивача у 2017 році здійснити бухгалтерський облік за 2009-2010 роках не ґрунтується на нормах законодавства, оскільки жодною нормою не передбачено обов'язок вносити зміни в бухгалтерській документи через сім років.

Відповідно до ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судовий збір розподіляється відповідно до ст.94 КАС України.

Керуючись статтями 11, 71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати пункти 1, 2, 3, 4 Припису № 14-01-127/0017-0017 від 31.01.2017 року.

3. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал" судовий збір у сумі 1600 грн. (одна тисяча шістсот гривень), сплачений платіжним дорученням № 6762 від 27.03.2017 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Миколаївській області.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Т. О. Гордієнко

Повний текст постанови складено відповідно до частини 3 статті 160 КАС України та підписано суддею 19.06.2017р.