Справа № 642/2216/17
Суддя: Проценко Л. Г.
Дата ухвалення: 2017-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 642/2216/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 р. Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Проценко Л.Г., розглянувши у скороченому провадженні в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом в якому просив:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу пенсії на рівні не нижчому прожитковому мінімуму, встановленому законом;

2) зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії позивача з підвищенням її до розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність та провести відповідні виплати, починаючи з 01.07.2013р. з урахуванням раніше виплачених сум, врахувавши, що розмір виплаченої позивачу пенсії не може бути нижчим від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом;

3) зобов'язати відповідача подати протягом місяця з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення.

Від відповідача надійшли письмові заперечення в яких він зазначає, позов не підлягає задоволенню. Позивачці призначено пенсію відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.28 якого передбачено, що за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж 30 років для жінок, пенсія за віком встановлюється у розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком. Страховий стаж позивачки становить 18 років, що є меншим ніж встановлено законодавством для призначення пенсії в розмірі прожиткового мінімуму.

Також відповідач у письмових запереченнях просив розглядати справу в загальному порядку, однак згідно ч. 4 ст. 183-2 КАС України, суд не вбачає підстав для слухання справи в загальному порядку, оскільки відповідачем не надано обґрунтованих доводів про недостатність повідомлених позивачем обставин по справі, і клопотання відповідача не підлягає задоволенню оскільки є необгрунтованим. Наданих до суду письмових доказів достатньо для розгляду справи у скороченому провадженні.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Згідно зі ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що позивачка перебуває на обліку Пенсійного фонду України з 01.07.2013р. та отримує пенсію за віком. Пенсія позивачці виплачується у розмірі 949,00 грн., розраховану відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-VI.

Відповідно до довідки Управління пенсійного фонду України в Холодногірському районі від 09.03.2017р., розмір пенсії за віком Позивача в період з жовтня 2016р. по березень 2017р. становить 949 гривень 00 копійки.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

У відповідності з ч. 3 ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-XIV пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність: з 1 вересня 2015 року - 1074 гривні. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність встановлено: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1247 гривень. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2017 року - 1544 гривні, з 1 травня - 1624 гривні.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визначено, що оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись наКонституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Таким чином, позиція відповідача, з посиланнями на ч.3 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» стосовно неможливості виплачувати позивачеві пенсію в розмірі не нижчому, ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, оскільки він отримує дохід, судом до уваги не береться, як необґрунтована.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996р. зазначено, що оскільки Конституція має вищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії, судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого врядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, посилання відповідача на положення постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» від 26.03.2008 року № 265, є такими, що йде всупереч ч.3 ст.46 Конституції України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який вищу юридичну силу.

Ч. 2 ст. 8 КАС України, встановлено принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Приймаючи рішення, суд бере до уваги надані позивачем рішення Європейського суду, а також лист Вищого адміністративного суду від 17.08.2016 №1875/10-14/16, з аналізу змісту якого випливає, що при вирішенні справ стосовно виплати пенсії в розмірі нижчому, ніж прожитковий мінімум, встановлений законом для непрацездатних осіб, національні суди мають керуватися ст. 46 Конституції України та враховувати практику Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 18.07.2006 року по справі „Проніна проти України" та від 12.07.2016 року по справі «Петриченко проти України» констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції. При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначив, що у цих справах заявники звертались до національних судів з вимогою вирішити їх спори щодо пенсії з органами соціального забезпечення. Заявники посилались, зокрема, на положення ст. 46 Конституції України, заявляючи, що їх пенсії не повинні бути нижчими за прожитковий мінімум. Однак національні суди не вчинили жодної спроби проаналізувати позови з цієї точки зору, попри пряме посилання у кожній судовій інстанції. На думку Європейського Суду з прав людини національні суди, цілком ігноруючи цей момент, хоча він був специфічним, доречним та важливим, не виконали свої зобов'язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Відповідно до Постанови вищого адміністративного суду України від 20.10.2010 року №К-3 7795/09 зазначено, що відповідно до ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788 - XII суми пенсії, неодержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь - яким строком».

Тобто строк звернення до суду, встановлений ст. 99 КАС України, до даної категорії справ не застосовується та позовні вимоги підлягають задоволенню з 01.07.2013 року.

Отже, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що заявлений адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 11, 12, 17-19, 71, 99, 122, 130, 158-160 КАС України, ст.ст. 19, 24, 46 Конституції України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Київського об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнатипротиправною бездіяльність Київського об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1пенсії на рівні не нижчому прожитковому мінімуму, встановленому законом;

Зобов'язати Київське об'єднане управління пенсійного фонду України м. Харковапровести перерахунок пенсії ОСОБА_1з підвищенням її до розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність та провести відповідні виплати, починаючи з 01.07.2013р. з урахуванням раніше виплачених сум, врахувавши, що розмір виплаченої ОСОБА_1пенсії не може бути нижчим від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом;

Зобов'язати Київське об'єднане управління пенсійного фонду України м. Харковаподати протягом місяця з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги стороною, або іншою особою, яка брала участь у справі, у десятиденний строк з моменту отримання копії постанови.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення з одночасним надісланням особою, яка подає апеляційну скаргу, її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.Г. Проценко