Справа № 820/2136/17
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

15 червня 2017 р. № 820/2136/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шляхова О.М.

при секретарі судового засідання - Молчанової О.М.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа: Державне підприємство "Національні інформаційні системи" в особі Харківської філії про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: зобов'язати Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області зняти арешт, накладений на підставі постанови 139-19/09 від 29.09.2009, виданого Орджонікідзевським ВДВС Харківського МУЮ, на квартиру за адресою: вул. Библика (2-ї П'ятирічки) б. 1-А, кв. 166, в м. Харкові та вжити заходи по внесенню запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зняття арешту.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в листопаді 2016 року йому стало відомо про накладення у 2009 році Орджонікідзевським ВДВС м. Харкова ГТ Управління юстиції у Харківській області арешту на нерухоме майно та заборону його відчуження. Майно, на яке накладено арешт, належить позивачу на праві спільної сумісної власності разом з його батьками та знаходиться за адресою: квартира АДРЕСА_1 (2-ї Пятирічки) у м. Харкові. Стосовно підстав накладення арешту на майно позивачу не повідомили, при чому державна виконавча служба мала всі дані позивача, але державний виконавець жодного разу не спробував виконати судовий наказ у спосіб звернення стягнення на належні позивачу кошти або рухоме майно. На особистому прийомі начальник Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби м. Харків повідомив позивача про існування боргу перед ЗАТ «Український мобільний зв'язок» у розмірі 1507,94 грн., крім того позивачу також необхідно було сплатити відповідний збір у розмірі 150,79 грн.

Позивач зазначає, що погасивши існуючу заборгованість, 15.12.2016 року органом виконавчої служби було винесено постанову про зняття арешту з майна. При подальшій спробі оформити у нотаріуса спадщину на вищезазначене майно стало відомо, що постанови державного виконавця про зняття арешту з майна від 15.12.2016 взагалі не було в реєстрі. Єдині відомості що існували та існують - це зареєстроване обтяження «арешт нерухомого майна» від 01.10.2009 №9107611, реєстратор Харківська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Підстава обтяження: «Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 139-19/09 від 29.09.2009, виданий Орджонікідзевським ВДВС м. Харкова ГТ Управління юстиції у Х/о». Позивач вважає, що відповідачем порушені його права, оскільки всі виконавчі провадження щодо позивача, які існували - завершені. Крім того, враховуючи, що саме дії відповідача призвели до необхідності захисту його прав шляхом звернення до суду, то понесені ним судові витрати, що складаються із судового збору, вважає повинні бути присуджені йому за рахунок відповідача.

Позивач у судовому засіданні підтримав доводи заявленого позову, просив позовні вимоги адміністративного позову задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував посилаючись на наданий до суду відгук на позов та зазначив, що відносно ОСОБА_1 в Орджонікідзевському відділі ДВС м.Харкова існувало три виконавчих провадження, по яким провадження вже завершені. По жодному з цих виконавчих проваджень, що перебували на виконанні, відсутні записи про накладення арештів на майно боржника. Зазначає, що 14.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ у Харківській області із заявою про скасування арешту майна. Враховуючи, що арешт накладено понад 8 років, на теперішній час відсутні дані про номер ЄДРВП (АСВП), тому ідентифікувати виконавче провадження, за яким було накладено вказаний арешт - неможливо. Крім того, зазначив, що скасування арешту, у даному випадку, виходить за межі компетенції Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби міста Харків ГТУЮ, оскільки це вже залежить від ХФ ДП «Національні інформаційні системи».

Представник відповідача в судовому засіданні просив суд прийняти рішення на свій розсуд та врахувати, що з боку Орджонікідзевського відділу ДВС міста Харків Головного територіального управління юстиції Харківської області не було порушень чинного законодавства, а спірні правовідносини виникли не з вини виконавчої служби, просив кошти сплаченого судового збору з відповідача не стягувати.

Представник третьої особи - Державного підприємства "Національні інформаційні системи" в особі Харківської філії у судовому засіданні зазначила, що на ДП "Національні інформаційні системи" з 03.07.2015 року, як на технічного адміністратора Державного реєстру прав, покладені виключно функції, визначені статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», до яких, зокрема, відноситься: здійснення заходів із створення та супроводження програмного забезпечення Державного реєстру прав, технічне і технологічне забезпечення, збереження та захист даних, що містяться у Державному реєстрі прав. ОСОБА_3 щодо позивача, який оскаржується у зазначеному провадженні, було внесено на підставі обтяжувача - Орджонікідзевського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції, підставою для обтяження стала постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 139-19/09 від 29.09.2009 року.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності прийшов до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Суд зазначає, що спірні правовідносини регулювались Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV, виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Судовим розглядом встановлено, що позивачу на праві спільної сумісної (з батьками) власності належить квартира за адресою: вул. Библика, (2-ї Пятирічки) АДРЕСА_2 у м.Харкові.

В листопаді 2016 року під час оформлення спадщини батькові позивача - ОСОБА_4, стало відомо, що у 2009 році було накладено арешт на нерухоме майно та заборону його відчуження Орджонікідзевським ВДВС Харківського МУЮ. Майно, на яке накладено арешт, належить позивачу на праві спільної сумісної власності разом з батьками (квартира АДРЕСА_3 (2-ї Пятирічки), м. Харків.

Суд зазначає, що згідно з приписами ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV, який діяв на час прийняття Орджонікідзевським ВДВС Харківського МУЮ постанови про арешт майна боржника від 29.09.2009р. № 139-19/09, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом.

Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 5 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV, копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Поряд із тим, суд зазначає, що відповідачем взагалі не надано доказів направлення постанови про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1.

Приписами статті 6 ЗУ "Про виконавче провадження", в редакції, чинні на час виникнення спірних правовідносин, встановлені гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні.

Відтак, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з п. 5 ст. 11 Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 17 Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 3) судові накази; 4) виконавчі написи нотаріусів; 5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу; 8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу; 9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав; 10) рішення (постанови) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу; 11) рішення Національного банку України про застосування до банку, філії іноземного банку заходу впливу у вигляді накладення штрафу.

Судом встановлено, що позивачу взагалі було не відомо про наявність рішення суду або наказу та будь яких виконавчих дій щодо нього особисто. ОСОБА_1 працював та працює постійно та офіційно, з належним чином оформленими трудовими відносинами. Отже, ця інформація була доступна для державного виконавця і будь-яке стягнення могло бути здійснено шляхом стягнення коштів із заробітної плати. Місця проживання позивач також не змінював, але будь- яких постанов про існування боргу та відкриття у звязку із цим виконавчого провадження позивачу було не відомо.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач, після того як йому стало відомо про існування арешту на його майно, 12.2016 р. звернувся до Орджонікідзевського ВДВС м.Харкова ГТ Управління юстиції у Харківській області, де йому повідомили про те, що виконавче провадження було відкрито за судовим наказом № 2-Н-211 від 06.06.2006р., який був виданий Комінтернівським районним судом м. Харкова щодо стягнення коштів на користь ЗАТ «Український мобільний зв'язок».

Для зняття арешту позивач 08.12.2016р. потрапив на прийом до начальника Орджонікідзевського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Х/о ОСОБА_5, де позивачу було повідомлено, що сума боргу за судовим наказом № 2-Н-211 від 06.06.2006р. складає 1507,94 грн., а також слід сплатити виконавчий збір у розмірі 150,79 грн. Оскільки термін на оскарження рішення Комінтернівського суду від 06.06.2006 року вже пропущено, позивач 09 грудня 2016 року сплатив всі суми, визначені виконавчою службою. Оригінал квитанції ОСОБА_1 віддів державному виконавцю (копія платіжного доручення а.с. 11).

Судовим розглядом встановлено, що 15 грудня 2016 року державним виконавцем Орджонікідзевського відділу ДВС було винесено постанову про зняття арешту з майна (а.с. 12).

Судом зясовано, що 24.01.2016р. батько позивача знову звернувся за оформленням спадщини. Нотаріус пояснив, що арешт як існував так і існує. При цьому, за даними державного реєстру речових прав, постанови від 15.12.2016 про зняття арешту з майна ОСОБА_1 в реєстрі взагалі не має. На теперішній час існують лише відомості про зареєстроване обтяження - арешт нерухомого майна, що внесено 01.10.2009 за №9107611 реєстратором Харківської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Підстава обтяження: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, № 139-19/09, 29.09.2009, виданий Орджонікідзевським ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області. (а.с 10).

Судовим розглядом також встановлено, що 26.01.2017р. начальником Орджонікідзевського відділу ДВС повідомила ОСОБА_1 повідомлено, що виконавча служба не може ідентифікувати дані виконавчого провадження, що є в Реєстрі. Будь-яких інших пояснень причини невідповідності або інформації і документів про зняття арешту позивач не отримував.

Судом встановлено, що позивач звернувся письмово до Орджонікідзевського ВДВС м. Харкова ГТ Управління юстиції у Х/о (а.с. 13), в якому просив зясувати питання з Харківською філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України щодо накладеного арешту на його майно.

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів таких прав. Держателем Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є Міністерство юстиції України.

Технічним адміністратором Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є державне унітарне підприємство, визначене Міністерством юстиції України та віднесене до сфери його управління, що здійснює заходи із створення, впровадження та супроводження його програмного забезпечення, відповідає за технічне і технологічне забезпечення, збереження та захист даних цього реєстру.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 25.06.2015 № 1059/5 «Деякі питання щодо визначення адміністратора Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.06.2015 за№ 754/27199, адміністратором Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є державне підприємство «Національні інформаційні системи».

Судом встановлено, що 10.02.2017 ОСОБА_1 звернувся до Харківської філії ДП «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України з проханням повідомити йому, на підставі яких первинних документів накладено арешт на його майно, та отримав відповідь за номером 35.13-13/385 від 23.02.2017р. (а.с 14) з рекомендацією звернутися до Орджонікідзевського ВДВС м. Харкова ГТ Управління юстиції у Харківській області, як до заявника щодо обмеження речових прав на моє майно.

Згідно відповідей Орджонікідзевського ВДВС м. Харкова ГТ Управління юстиції у Харківській області від 20.03.2017 № 7650 та від 06.04.2017р. №11210/11215 (а.с. 15, 17), позивачу було повідомлено, що постанова про арешт майна боржника та заборони на його відчуження №139-19/09 від 29.09.2009, видана Орджонікідзевеьким ВДВС м.Харкова ГТ Управління юстиції у Харківській області не існує та виконавче впровадження по цій постанові відсутнє. Крім того, позивачу було повідомлено, що арешт було накладено понад 8 років і він не ідентифікується.

Крім того, Орджонікідзевська ВДВС м. Харкова ГТ Управління юстиції письмово підтвердила, що всі виконавчі провадження щодо позивача, які будь - коли існували - завершені.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Однак, матеріали справи не містять, а відповідачем в обґрунтування своєї правової позиції та всупереч вищезазначеним нормам права не надано до суду жодних доказів повідомлення позивача про прийняття постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 139-19/09 від 29.09.2009 року.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що 01.10.2009 за №9107611 реєстратором Харківської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було внесено запис про зареєстроване обтяження - арешт нерухомого майна на підставі обтяження: «Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 139-19/09 від 29.09.2009, виданий Орджонікідзевським ВДВС м. Харкова ГТ Управління юстиції у Х/о».

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у Постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України зазначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Судова влада реалізується шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур (частина перша статті 124 Конституції України, частина друга статті 1 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"). Суд є конституційно визначеним державним інститутом, який правомочний захищати права і свободи людини і громадянина, завданням якого є здійснення правосуддя, забезпечення права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України (стаття 55, розділ VIII Конституції України, стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"). Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки матеріали справи не містять, а представником відповідача не надано до суду жодних доказів надіслання ані постанов про закінчення виконавчого провадження ОСОБА_1, ані результатів розгляду заяви про закінчення виконавчого провадження, таким чином, позивач був позбавлений права на добровільне виконання виконавчого документа, реалізацію вилученого (чи інше) майна і погашення боргу, що також є порушенням та звуженням прав боржника.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки судовим розглядом встановлено, та визнається відповідачем по справі, що позивач погасив суму боргу за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 139-19/09 від 29.09.2009 року, про що державним виконавцем Орджонікідзевського відділу ДВС 15 грудня 2016 року винесено постанову про зняття арешту з майна на квартиру за адресою: вул. Библика (2-ї П'ятирічки) б. 1-А, кв. 166, в м. Харкові, але не вжито заходів по внесенню запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зняття арешту суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд не вважає достатньою правовою підставою для існування арешту майна ОСОБА_1 твердження представників відповідача та третьої особи про неможливість зняти арешт з майна позивача, у звязку із неможливістю ідентифікувати виконавче провадження № 139-19/09 від 29.09.2009 року при виконанні якого накладено арешт та посилання як на підставу цієї відмови - минуванням тривалого часу, а також, що ДП «Національні інформаційні системи» є новоствореним та не є правонаступником ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, а отже відсутні будь-які документи, що отримувались в процесі цієї діяльності.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, сторонами не заперечується, що позивач погасив суму існувавшого боргу у повному обсязі, а отже відпали підстави, які слугували для накладення арешту на майно за адресою: м. Харків, вул. Библика (2-ї П'ятирічки) б. 1-А, кв. 166, та позовні вимоги щодо вжиття заходів по внесенню запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зняття арешту є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа: Державне підприємство "Національні інформаційні системи" в особі Харківської філії про зобов'язання вчинити певні дії задовольнити в повному обсязі.

Зобов'язати Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області зняти арешт, накладений на підставі постанови 139-19/09 від 29.09.2009, виданого Орджонікідзевським ВДВС Харківського МУЮ, на квартиру за адресою: вул. Библика (2-ї П'ятирічки) б. 1-А, кв. 166, в м. Харкові та вжити заходи по внесенню запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зняття арешту.

Стягнути з Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 (код платника НОМЕР_1, 61037, м. Харків, вул. Библика (2-ї П'ятирічки) б. 1-А, кв. 166) у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 19 червня 2017 року.

Суддя Шляхова О.М.