Справа № 826/2758/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 червня 2017 року № 826/2758/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І., суддів Качура І.А., Федорчука А.Б., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України та державного підприємства «Національні інформаційні системи» про скасування наказу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (далі - позивач, приватний нотаріус) до Міністерства юстиції України (далі - відповідач-1, Мін'юст) та державного підприємства «Національні інформаційні системи» (далі - відповідач-2) про скасування наказу Мін'юсту від 25.01.2017 року №185/5 (далі - оскаржуваний наказ).

В обґрунтування позову зазначено, що заявлена вимога має бути задоволена, адже оскаржуваний наказ прийнято із порушеннями норм законодавства, що є неприпустимим.

Відповідними ухвалами суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/2758/17 (далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні, та задоволено заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову. В подальшому ухвалу суду про забезпечення адміністративного позову скасовано ухвалою суду апеляційної інстанції.

Під час переходу до розгляду справи по суті представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та наданих на його обґрунтування доказах, а представники відповідачів заперечували проти позову та просили відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, а також на відсутність заперечень з цього приводу з боку представників сторін, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

25.01.2017 року Мін'юстом видано оскаржуваний наказ «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», а саме про:

- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.09.2016 року №24181210, прийнятого державним реєстратором прав на нерухоме майно - приватним нотаріусом, внесення записів про скасування записів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №№11053965, 11053994, 11053983 та запису про розділ з реєстраційним №01 у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, а також вилучення відмітки про погашення запису про обтяження за №5803308 в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та іпотеки за №5803630 у Державному реєстрі іпотек, які внесено на підставі цього рішення;

- анулювання доступу державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Мін'юсті подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса.

Оскаржуваний наказ видано на підставі висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - Комісія) від 25.01.2017 року, складеного за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 (далі - скаржник) від 21.11.2016 року, зареєстрованої в Мін'юсті 28.11.2016 року за №36982-0-33-16.

Вважаючи оскаржуваний наказ таким, що прийнятий із порушенням норм законодавства, у результаті чого порушено права та інтереси позивача, останній звернувся до суду із позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.

Статтею 7 Закону передбачено, що розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України здійснює Мін'юст (п. 7 ч. 1 ст. 7 Закону).

Зокрема, Мін'юст розглядає скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір) (п. 1 ч. 2 ст. 37 Закону).

Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 9 ст. 37 Закону).

На виконання вказаного припису, постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1128 затверджено Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - Порядок №1128), п. 2 якого визначено, що для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - комісія), положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом.

З урахуванням викладеного суд зазначає, що Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2016 року № 37/5 затверджено Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, зареєстроване в Мін'юсті від 13.01.2016 року за №42/28172 (далі - Положення №37/5).

Відповідно до п. 2 розділу І, п.п. 1, 8 розділу ІІІ такого Положення, Комісія є постійно діючим колегіальним консультативно-дорадчим органом при Міністерстві юстиції України, що в межах повноважень, визначених Законами України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1128, забезпечує розгляд скарг у сфері державної реєстрації.

Формою роботи комісії є засідання, які проводяться у разі потреби. Дату, час і місце проведення засідання комісії визначає її Голова.

Рішення комісії оформляються висновком, який підписується Головою комісії, секретарем та членами комісії, що брали участь у засіданні комісії.

З метою встановлення факту правомірності чи, навпаки, протиправності дій відповідачів щодо оформлення та видачі оскаржуваних висновків і наказів, необхідним є дослідження питання дотримання Комісією порядку розгляду скарг.

Відповідно до п.п. 3, 4 Порядку №1128, розгляд скарг здійснюється за заявою особи, яка вважає, що її права порушено (далі - скаржник), що подається виключно у письмовій формі та повинна містити обов'язкові відомості та документи, що долучаються до скарги, передбачені Законами, а також відомості про бажання скаржника та/або його представника взяти участь у розгляді відповідної скарги по суті та про один із способів, зазначених у п. 10 цього Порядку, в який скаржник бажає отримати повідомлення про зазначений розгляд.

Така скарга у день її надходження реєструється суб'єктом розгляду скарги відповідно до вимог законодавства з організації діловодства у державних органах.

Відсутність обов'язкових відомостей у скарзі та документів, що долучаються до скарги, передбачених Законами, не є підставою для відмови у її реєстрації.

Скаржник може відкликати подану скаргу на будь-якому етапі її розгляду. У такому випадку скарга залишається без розгляду.

Розгляд скарг здійснюється у строки, встановлені Законом України "Про звернення громадян" з урахуванням особливостей, передбачених Законами, які обраховуються з моменту реєстрації її суб'єктом розгляду скарги.

Пунктами 5-7 Порядку №1128 визначено, що перед розглядом скарги по суті комісія вивчає скаргу для встановлення:

1) чи віднесено розгляд скарги відповідно до Законів до повноважень суб'єкта розгляду скарги (належний суб'єкт розгляду скарги);

2) чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги;

3) чи наявні (відсутні) інші скарги у суб'єкта розгляду скарги.

У разі коли розгляд скарги відповідно до Законів здійснюється іншим суб'єктом розгляду скарги, така скарга у строк не більше п'яти календарних днів з моменту її реєстрації пересилається суб'єктом розгляду скарги, яким отримано скаргу, за належністю відповідному суб'єкту розгляду скарги, про що повідомляється відповідному скаржнику.

Строк розгляду скарги у випадку, передбаченому абзацом першим цього пункту, обраховується з дати її реєстрації належним суб'єктом розгляду скарги. При цьому вимога Законів щодо строків подання скарги вважається виконаною, якщо така скарга подана у відповідні строки до суб'єкта розгляду скарги, який пересилав її до належного суб'єкта розгляду скарги.

У разі коли встановлено порушення вимог Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, суб'єкт розгляду скарги на підставі висновку комісії приймає мотивоване рішення про відмову у розгляді скарги без розгляду її по суті у формі наказу.

Тобто, як вбачається із зазначеної норми, Комісія перед початком розгляду скарги по суті повинна встановити чи подана скарга із дотриманням строків, встановлених для її подання. У разі якщо строк подання скарги порушено, - повинно бути прийнято мотивоване рішення про відмову у розгляді скарги без розгляду її по суті у формі наказу.

Згідно з ч. 3 ст. 37 Закону (у редакції, чинній на момент звернення скаржника до Мін'юсту зі скаргою), рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

На момент прийняття приватним нотаріусом рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ч. 3 ст. 37 Закону була викладена у наступній редакції: рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 30 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

У ході судового розгляду справи з'ясовано, що скаргу на рішення приватного нотаріуса від 05.09.2015 року скаржником до Мін'юсту подано 21.11.2016 року, а у Мін'юсті зареєстровано 28.11.2016 року. У скарзі зазначено, що про вказане рішення скаржнику стало відомо тільки 14.11.2016 року під час оформлення спадщини.

Суд зауважує, що у ході розгляду справи виявлено розбіжність у зазначенні дати прийняття рішення приватного нотаріуса, стосовно скасування якого прийнято оскаржуваний наказ.

Так, у скарзі мова йде про рішення від 05.09.2015 року №24181210, у прохальній частині також зазначено про необхідність скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.09.2015 року №24181210.

З наявної у матеріалах справи копії висновку Комісії, складеного 25.01.2017 року, на підставі якого видано оскаржуваний наказ, фігурує рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.09.2016 року №24181210. Висновок зроблений також щодо необхідності скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.09.2016 року №24181210.

Оскаржуваний наказ, як результат, також містить положення щодо скасування саме рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.09.2016 року №24181210.

Зважаючи на викладене вище суд зазначає, що згідно з інформацією, яка міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, витяг з якого наявний у матеріалах справи, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №24181210 приватним нотаріусом прийнято 05.09.2015 року.

Отже, суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ прийнятий відносно рішення, яке скаржником не оскаржувалося. До того ж, суд припускає, що рішення, датоване 05.09.2016 року за №24181210, приватним нотаріусом по відношенню майна, на яке скаржник претендує, взагалі не приймалося.

Стосовно тверджень про не запрошення позивача на засідання щодо розгляду скарги, суд зазначає наступне.

Згідно з п.п. 9-11 Порядку №1128, під час розгляду скарги по суті обов'язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб'єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Суб'єкт розгляду скарги своєчасно повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів:

1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі);

2) шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін'юсту;

3) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах що додаються до скарги).

Копії скарги та доданих до неї документів надаються особам, запрошеним до розгляду скарги по суті (крім скаржника), не пізніше дня, що передує дню розгляду скарги по суті. Суб'єкт оскарження має право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов'язково приймаються комісією до розгляду.

У ході судового розгляду справи з'ясовано, що позивачу не було надано копії скарги та доданих до неї документів. Принаймні доказів зворотного відповідачем-1 суду не надано. Зазначеною бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, як вбачається з аналізу викладених вище норм, порушено право позивача на подачу письмових пояснень по суті скарги, які, у разі їх подання, обов'язково повинні були бути прийняті Комісією до розгляду.

Стосовно повідомлення позивача про час і місце розгляду скарги, суд зазначає, що відповідачем-1 до письмових перечень проти позову додано роздруківку з офіційного веб-сайту Мін'юсту, яка підтверджує розміщення оголошення про засідання Комісії 25.01.2017 року та про розгляд на такому засіданні скарги на рішення приватного нотаріуса.

Як вже зазначено вище, рішення Комісії оформляється висновком, який підписується Головою комісії, секретарем та членами комісії, що брали участь у засіданні комісії (п. 8 розділ ІІІ Положення №37/5).

В подальшому на підставі висновку Комісії суб'єктом розгляду скарг, яким є Мін'юст, приймається мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні у формі наказу.

Зокрема, згідно з п.п. 12-14 Порядку №1128, за результатами розгляду скарги суб'єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу.

Якщо у скарзі заявлено дві або більше вимог, комісія надає правову оцінку кожній із них, яка включається до висновку комісії.

Висновок комісії, на підставі якого суб'єктом розгляду скарги приймається рішення про задоволення скарги, обов'язково містить інформацію про те, що:

1) рішення, дії або бездіяльність суб'єкта оскарження не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації;

2) скарга підлягає задоволенню в повному обсязі чи частково (з обов'язковим зазначенням у якій частині) шляхом прийняття суб'єктом розгляду скарги рішень, передбачених п. 2 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та п. 2 ч. 6 ст. 34 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

Тобто, як вбачається з аналізу викладених норм, висновок Комісії є тим актом, на підставі якого Мін'юстом приймається рішення за результатами розгляду скарг. Висновок складається Комісією як спеціальним органом при Мін'юсті, який наділений повноваженнями щодо розгляду скарг у сфері державної реєстрації. Отже, за переконанням суду, сформованим також і на підставі дослідженої практики, висновок Комісії є першочерговим рішенням суб'єкта владних повноважень, прийнятим за результатами розгляду скарги, у зв'язку із наявністю якого для певного суб'єкта настають наслідки.

Таким чином, підсумовуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваного наказу Мін'юсту, який видано на підставі висновку Комісії.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України та державного підприємства «Національні інформаційні системи» про скасування наказу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 24, 25, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 25.01.2017 року №185/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

3. Присудити на користь приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) здійснений нею судовий збір у розмірі 1600,00 грн. (одна тисяча шістсот гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України ().

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя В.І. Келеберда

Суддя І.А. Качур

Суддя А.Б. Федорчук