Справа № 822/764/17
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/764/17

Головуючий у 1-й інстанції: Блонський В.К.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

15 червня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Сапальової Т.В. Боровицького О. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 м. Старокостянтинів Хмельницької області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 м. Старокостянтинів Хмельницької області про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :
у березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 м. Старокостянтинів Хмельницької області (ВЧ НОМЕР_1 ) про стягнення з відповідача на його користь добові витрати за час відрядження в розмірі 9060,00 грн., та 2017,49 грн., індексації заборгованості із заробітної плати.

20 квітня 2017 року Хмельницький окружний адміністративний суд прийняв постанову про задоволення адміністративного позову частково.

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце судового засідання повідомлені завчасно і належним чином, а відтак судом апеляційної інстанції у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України розглянуто справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходить службу на посаді юрисконсульта у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу № 282 від 25.12.2014 року позивач вибув у відрядження на 30 діб з 25.12.2014 року по 23.01.2015 року у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) для виконання заходів бойової підготовки в навчальних підрозділах.

У подальшому, термін відрядження ОСОБА_1 продовжився - на 30 діб з 24.01.2015 року по 23.02.2015 року (наказ № 19 від 26.01.2015), на 30 діб з 23.02.2015 року по 24.03.2015 року (наказ № 41 від 23.02.2015 року), на 12 діб з 25.03.2015 року по 05.04.2015 року (наказ № 66 від 26.03.2015 року), на 16 діб з 05.04.2015 року по 20.04.2015 року (наказ № 76 від 09.04.2015 року), на 30 діб з 21.04.2015 року по 20.05.2015 року (наказ №84 від 22.04.2015 року).

Також, телеграмою командувача сухопутних військ ЗСУ від 30.04.2015 року вимагалось, зокрема, від командира військової частини НОМЕР_1 продовжити відрядження по особовому складу, який виконує завдання у військовій частині польова пошта НОМЕР_3 на час проведення п`ятої черги часткової мобілізації.

Так, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 164 від 10.08.2015 року, позивач прибув з відрядження з військової частини НОМЕР_2 (пп НОМЕР_3 ) і приступив до виконання службових обов`язків.

Враховуючи те, що відповідачем виплачено не в повній мірі заробітну плату за період з грудня 2014 року по серпень 2015 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції за результатами встановлених обставин дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу добових витрат за період з грудня 2014 року по серпень 2015 року.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з відрядженням в інші населені пункти, військовослужбовцям відшкодовуються витрати на відрядження в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, п. 13 Постанови Кабінету Міністрів України "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" від 02.02.2011 року №98 визначено, що особливості направлення у відрядження військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, а також інших працівників органів внутрішніх справ, осіб рядового і начальницького складу, які проходять службу в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, органах і підрозділах цивільного захисту, визначаються за погодженням з Міністерством фінансів відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, а осіб начальницького складу Державної фельд`єгерської служби - Міністерством інфраструктури, працівників дипломатичної служби України, направленим у довготермінове відрядження, - Міністерством закордонних справ.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок відшкодування військовослужбовцям Збройних Сил України витрат на службові відрядження в межах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.08.2011 року №530 (Інструкція) службовим відрядженням вважається поїздка військовослужбовця за розпорядженням командира або начальника на певний строк в іншу місцевість для виконання службового завдання поза пунктом постійного або тимчасового розквартирування військової частини (підрозділу), у якій військовослужбовець проходить службу.

Для покриття особистих витрат під час відрядження військовослужбовцям здійснюються виплата добових та відшкодування витрат на наймання житлового приміщення, а також на проїзд до місця відрядження та назад.

При цьому, п. 1.11 Інструкції встановлено, що виплата добових та відшкодування витрат на наймання житлового приміщення проводяться за наявності на посвідченні про відрядження засвідчених печаткою відміток про дати прибуття військовослужбовця в пункт (пункти) відрядження та вибуття з нього (з них). Відмітки завіряються: у військових частинах - підписом командира військової частини або начальника штабу, а в установах, на підприємствах і в організаціях та інших органах виконавчої влади - підписом посадової особи, на яку покладено обов`язок відмічати посвідчення про відрядження.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач був відряджений з 25.12.2014 року по 10.08.2015 року, при цьому строк відрядження в подальшому постійно продовжувалось, що підтверджується посвідченням про відрядження з відповідними відмітками, а тому відповідач мав би нарахувати та виплатити позивачу добові за час відрядження.

Проте, перевіряючи правомірність розгляду Хмельницьким окружним адміністративним судом даного адміністративного спору, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, зокрема, прийняття до провадження позовної заяви ОСОБА_1 , прийняття рішення по суті, в той час, як позивачем грубо порушено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, який передбачений ч.2 с.99 КАС України та застосування норм ст. 233 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Таким чином, правовий припис в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, які встановлені законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

Частиною 2 ст. 99 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України певних процесуальних дій.

У випадку порушення позивачем строку звернення до адміністративного суду, відповідно до ст. 106 КАС України подається клопотання про його поновлення.

Згідно з ч.1 ст. 100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для залишення без розгляду адміністративного позову за умови, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

При цьому, поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Статтею 233 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Так, ст. 94 Кодексу законів про працю України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

При цьому, ст. 121 Кодексу законів про працю України визначені гарантії і компенсації при службових відрядженнях, зокрема працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

Так, у своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначив про те, що в період з грудня 2014 року по серпень 2015 року відповідач виплатив йому заробітну плату, проте не виплатив добові за час відрядження.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми добові за час відрядження не є заробітною платою, а тому посилання на норми ст. 233 Кодексу законів про працю України в даному випадку є безпідставним.

Враховуючи те, що про порушення своїх прав позивач дізнався у серпні 2015 року, тоді як позов подано до суду лише 13 березня 2017 року, тобто з пропуском строку звернення до суду, встановленого ч.2 ст. 99 КАС України.

Виходячи з встановленого, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову, не вирішивши попередньо питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду.

Згідно з п.4 ч.1 ст.198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.203 КАС України, постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду з підстав, встановлених відповідно ст.ст.155 і 157 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, беручи до уваги положення ст.195 КАС України, яким суду апеляційної інстанції надано право перегляду рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що постанову суду першої інстанції слід скасувати, залишивши адміністративний позов без розгляду.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 195, 196, 198, 199, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 м. Старокостянтинів Хмельницької області задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року, - скасувати.

Постановити у справі нову ухвалу.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 м. Старокостянтинів Хмельницької області про стягнення заборгованості залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Сапальова Т.В. Боровицький О. А.