Справа № 468/712/17-а
Суддя: Муругов В. В.
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 468/712/17-а
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2017 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Муругова В.В, при секретарі Цегельник Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баштанка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП № 2 Баштанського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області Федорова Сергія Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування постанови по накладенню на нього адміністративного стягнення в виді штрафу в розмірі 255 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 1 КУпАП.

Посилаючись на неправомірність дій інспектора щодо доведення доказами наявності в його діях складу адміністративного правопорушення та щодо дослідження усіх істотних обставин справи, позивач просив скасувати постанову серії БР №261909 від 24.05.2017 року. Позивач, при цьому, заперечив вчинення з його боку правопорушення 24.05.2017 року та вказав на незаконність складення інспектором постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки інспектор не долучив до постанови доказів вчинення позивачем вказаного правопорушення та не дослідив всіх суттєвих обставин справи, а позивач вказав, що в умовах крайньої необхідності був змушений здійснити раптово зупинку керованого ним автомобіля, оскільки під час руху в нього відчинилися водійські двері, внаслідок чого з метою запобігання вчинення дорожньо-транспортної пригоди та з метою уникнення заподіяння шкоди його життю та здоров'ю. Крім того, інспектор проігнорував пояснення заявленого позивачем при розгляді справи свідка ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити.

Відповідач - інспектор Федоров С.С. проти задоволення позову заперечив, вказавши на законність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки позивач не виконав вимоги дорожнього знаку 3.34 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Вислухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи (копію конверту; постанову серії БР № 261909 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 24.05.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.1 КУпАП; копію скарги ОСОБА_1 від 30.05.2017 року; копію заяви ОСОБА_1 від 24.05.2017 року; копію пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_3.), проглянувши в судовому засіданні відеозапис відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує адміністративний позов. Це означає, що ч.2 ст. 71 КАС України встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, а повідомлені позивачем обставини справи відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує.

Крім того, ч.4 ст. 71 КАС України зобов'язує суб'єкта владних повноважень надати всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази, тим більше, що такі вимоги (про надання документів) вказані в ухвалі суду.

Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що 24.05.2017 року відповідач - інспектор ПП виніс відносно позивача постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 1 КУпАП. В тексті постанови інспектор вказав, що 24.05.2017 року о 16.40 год. водій ОСОБА_1, керував транспортним засобом «FIAT DOBLO», державний номер НОМЕР_1, по м. Баштанка вул. Полтавська та не виконав вимоги дорожнього знаку 3.34 (зупинка стоянка заборонена).

У зв'язку з вказаним інспектор призначив позивачу адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

При цьому, при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення та розгляді справи в суді позивач вказав, що вчинив описане в постанові діяння в умовах крайньої необхідності, оскільки під час руху в нього виявилась несправність водійських дверей, які раптово під час руху відчинилися та для уникнення дорожньо-транспортної пригоди, можливої небезпеки для нього та інших учасників дорожнього руху - ОСОБА_1 був змушений здійснити зупинку керованого ним автомобіля в зоні дії дорожнього знаку 3.34 ПДР України.

З пояснень ОСОБА_1, які підтверджуються свідченнями ОСОБА_3, слідує, що уникнути небезпеки в даному випадку іншим чином було неможливо, оскільки він не мав можливості зачинити двері під час руху автомобіля.

З пояснень сторін слідує, що позивач до винесення інспектором постанови також вказував на такі обставини, які могли свідчити про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, а тому виносячи рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач мав оцінити такі пояснення особи та навести в постанові мотиви і докази, які спростовують пояснення позивача.

Проте, в розділі постанови, який передбачає можливість вказівки на докази, на підставі яких прийнято рішення («До постанови додаються»), відсутні будь-які записи про дослідження інспектором доказів по справі.

Зі змісту п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року №14 слідує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності буде відповідати вимогам ст.ст. 283 і 283 КУпАП тоді, коли в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначено мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Натомість відповідачем в супереч вказаному вище на спростування пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не було вказано в постанові жодних достатніх, належних та допустимих доказів, а тому така постанова не може вважатись обгрунтованою.

Наданий відповідачем відеозапис не спростовує вказаних вище висновків суду, оскільки на такий відеозапис немає посилань в оскаржуваній постанові, а тому відсутні підстави вважати, що відеозапис використовувався інспектором як доказ вини позивача при винесенні постанови про притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

При цьому з аналізу ст. 293 КУпАП та ст.2 КАС України в частині мети судового перегляду постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності за скаргою такої особи та в частині завдань адміністративного судочинства (захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій) та оцінки законності та обґрунтованості оскарженого рішення суб'єкта владних повноважень - слідує, що розглядаючи позов фізичної особи про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності суд не в праві досліджувати нові докази на підтвердження вини особи, які при прийнятті рішення суб'єктом владних повноважень не враховувались.

За такого, наданий відповідачем відеозапис не може свідчити про обґрунтованість постанови відповідача, оскільки в ній відсутні будь-які посилання на цей відеозапис.

Крім того, такий відеозапис не спростовує пояснення позивача, про те, що він допустив вимушену зупинку в зоні дії заборонного дорожнього знаку 3.34 в умовах крайньої необхідності через несправність дверей в автомобілі (при цьому на відео помітно, що двері до кінця не зачинені).

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

При цьому, можливість при наявності відповідних причин вимушеної зупинки в місці, де зупинка заборонена, передбачена п. 1.5, 15.14 ПДР і неувімкнення за таких обставин аварійної сигналізації всупереч п. 9.9 ПДР може свідчити вже про порушення правил зупинки, а не про порушення вимог дорожнього знаку, і лише за умови доведеності відповідачем того, що таке порушення не було зумовлено крайньою необхідністю.

Оскільки відповідач на спростування пояснень позивача та свідка ОСОБА_3 про перебування ОСОБА_1 в умовах крайньої необхідності при винесенні постанови не навів відповідних мотивів з посиланням на докази, то в силу ч.2 ст. 71 КАС України повідомлені позивачем обставини справи відповідають дійсності, та ймовірну шкоду і небезпеку іншим чином уникнути було не можливо. При цьому, заподіяна охоронюваним законом правовідносинам у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху діянням ОСОБА_1 шкода (зупинка в зоні дії дорожнього знаку), явно менша ніж відвернена шкода (аварійна ситуація, дорожньо-транспортна пригода, можливість травмування людей та інше).

За таких, обставин, діяння ОСОБА_1, що є предметом судового розгляду, виключає адміністративну відповідальність та не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.1 КУпАП.

Вказане відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП є підставою для скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності і закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. При цьому, дії інспектора по притягненню позивача до адміністративної відповідальності без належного дослідження та надання об'єктивної правової оцінки подіям, що мали місце, є неправомірними.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 70-73, 86, 159-161, 163, 167 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову серії БР № 261909 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 24.05.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 1 КУпАП.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 122 ч.1 КУпАП - закрити.

Апеляційну скаргу на постанову суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України проголошено лише вступну та резолютивну частину постанови, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

СУДДЯ: