Справа № 454/3443/13-а
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" червня 2017 р. м. Київ К/800/15400/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України у Сокальському районі Львівської області про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Сокальського районного суду Львівської області від 25 березня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2015 року

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 у Сокальському районному суді Львівської області пред'явив позов до Управління Пенсійного фонду України у Сокальському районі Львівської області (далі - УПФ у Сокальському районі) про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій.

Просив:

- скасувати розпорядження УПФ у Сокальському районі від 14 листопада 2012 року № 152254 про перерахунок йому пенсії і рішення комісії УПФ у Сокальському районі від 28 листопада 2012 року про утримання переплати до 20 відсотків розміру пенсії;

- зобов'язати УПФ у Сокальському районі повернути йому незаконно стягнуті кошти.

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 25 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій,

ОСОБА_4 подав касаційну скаргу.

Посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 19 червня 2006 року перебував на обліку в УПФ у Сокальському районі як фізична особа-підприємець.

З 23 травня 2011 року позивач отримує пенсію по інвалідності в УПФ у Сокальському районі.

Згідно з розпорядженням УПФ у Сокальському районі від 14 листопада 2012 року ОСОБА_4 з 23 травня 2011 року проведено перерахунок пенсії.

Згідно з рішенням Комісії при УПФ у Сокальському районі від 28 листопада 2012 року, за результатом розгляду документів пенсійної справи позивача, встановлено переплату пенсії в сумі 6 790,94 грн. та вирішено переплату в зазначеній сумі утримувати по 20 відсотків розміру пенсії.

Із заяви від 02 липня 2013 року вбачається, що ОСОБА_4 у зв'язку із отриманням в грудні 2012 року пенсії у меншому розмірі звертався до УПФ в Сокальському районі та просив виплатити йому невиплачену різницю розміру пенсії за період з грудня 2012 року по червень 2013 року.

З листа УПФ в Сокальському районі від 15 липня 2013 року слідує, що позивачу відмовлено у виплаті вказаної різниці розміру пенсії та роз'яснено причини такої невиплати, зокрема, здійснення ним підприємницької діяльності з 01 жовтня 2011 року, а отже у нього було відсутнє право на перерахунок пенсії у разі збільшення прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до повідомлення державного реєстратора від 19 червня 2013 року до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців внесено запис № 0688819 про проведення державної реєстрації припинення ОСОБА_4 підприємницької, діяльності як фізичною особою-підприємцем.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції висновку, що пенсійний орган, приймаючи оскаржувані розпорядження та рішення, діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений законами та Конституцією України. Оскільки ОСОБА_4 із заявою про припинення підприємницької діяльності до державного реєстратора до 2013 року не звертався, то проведення йому перерахунку пенсії, як непрацюючому пенсіонерові, призвело до необґрунтованої виплати йому коштів.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції та залишив постанову Сокальського районного суду Львівської області від 25 березня 2014 року без зміни.

Проте, суд касаційної інстанції не може погодитися з правовою позицією судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки їхній висновок щодо правомірності рішення пенсійного фонду є передчасним й таким, що ґрунтується на неповно встановлених обставинах справи.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У зв'язку із прийняттям Закону України від 08 липня 2011року № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, крім абзацу одинадцятого підпункту 11 та абзацу сто тридцять восьмого підпункту 17 пункту 6 розділу II цього Закону, які набрали чинності з 01 січня 2012 року) внесено зміни до законодавчих актів України і, зокрема до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з підпунктом 17 пункту 6 розділу ІІ Закону України від 08 липня 2011року № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" викладено в новій редакції частину третю статті 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якою передбачено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, який встановлений на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.

Положеннями статті 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім'ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у зв'язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Відповідно до частин першої, третьої статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців" державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця проводиться у разі: прийняття фізичною особою-підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності; смерті фізичної особи-підприємця; постановлення судового рішення про оголошення фізичної особи померлою або визнання безвісно відсутньою; постановлення судового рішення про визнання фізичної особи, яка є підприємцем, недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності; постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Частиною першою статті 47 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців" передбачено, що для внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення фізичної особи-підприємця щодо припинення нею підприємницької діяльності така фізична особа-підприємець або уповноважена нею особа має подати державному реєстраторові (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) заяву про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем із зазначенням відомостей про порядок та строк заявлення кредиторами своїх вимог.

Згідно з частиною одинадцятою статті 47 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців" для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням фізична особа-підприємець або уповноважена нею особа не раніше закінчення строку пред'явлення вимог кредиторів, зазначеного у заяві про припинення підприємницької діяльності, подає державному реєстраторові особисто (надсилає рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням; довідку відповідного органу державної податкової служби про відсутність заборгованості із сплати податків, зборів; довідку відповідного органу Пенсійного фонду України про відсутність заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування.

У реєстраційній картці на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця така фізична особа-підприємець або уповноважена нею особа письмово зазначає та підтверджує своїм особистим підписом, що нею вчинено всі передбачені законодавством дії стосовно порядку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, включаючи завершення розрахунків з кредиторами (у тому числі із сплати податків, зборів, обов'язкових платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування).

Відповідно до статті 51 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців" державний реєстратор у день державної реєстрації припинення фізичної особи-підприємця у порядку, визначеному статтями 47-50 цього Закону, зобов'язаний надіслати відповідним органам статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України повідомлення про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем та відомості реєстраційної картки про проведення державної реєстрації припинення фізичної особи-підприємця.

Судами першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору не досліджено проведення державної реєстрації припинення позивачем підприємницької діяльності як фізичною особою-підприємцем.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В матеріалах справи відсутній документ (повідомлення) державного реєстратора про проведення державної реєстрації припинення ОСОБА_4 підприємницької діяльності як фізичною особою-підприємцем та відомості реєстраційної картки про проведення державної реєстрації припинення фізичної особи-підприємця.

Зазначене вбачається лише з копії листа УПФ в Сокальському районі від 15 липня 2013 року про відмову позивачу у виплаті вищезазначеної різниці розміру пенсії.

Крім того, суди не звернули увагу на те, що перерахунок відповідачем пенсії позивача проведено з 23 травня 2011 року.

Разом з тим, Закон України від 08 липня 2011року № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", яким викладено в новій редакцію частину третю статті 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", набрав чинності лише з 01 жовтня 2011 року (крім абзацу одинадцятого підпункту 11 та абзацу сто тридцять восьмого підпункту 17 пункту 6 розділу II цього Закону, які набрали чинності з 01 січня 2012 року).

Таким чином, приймаючи рішення судами першої та апеляційної інстанцій не було досліджено обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору.

З урахуванням викладеного, зважаючи на межі касаційного перегляду, встановлені статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій із направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Сокальського районного суду Львівської області від 25 березня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2015 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України у Сокальському районі Львівської області про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій, скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.