Справа № 154/438/17
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/4701/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 01 березня 2017 року у справі за позовом Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області до ОСОБА_1 про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області 31.01.2017 звернулося в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_1, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 неправомірно отримані кошти у вигляді щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 18471 грн. 80 коп.

Постановою Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 01 березня 2017 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради неправомірно отримані кошти державної допомоги у розмірі 18471 грн. 80 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до ч.1 ст.41, ч.4 ст. 196 КАС України суд розглядає справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанову суду першої інстанції слід скасувати, а провадження по справі закрити з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що 24.10.2014 ОСОБА_1 звернулась до позивача з заявою про взяття її на облік, як особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та їй була видана відповідна довідка.

Рішенням Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради від 28.10.2014 відповідачці була призначена щомісячна адресна допомога на період з 24.10.2014 по 23.04.2015 року у розмірі 884 грн.

Також, ОСОБА_1 зверталась за призначенням допомоги і їй, відповідно, була призначена щомісячна адресна допомога на період з 02.06.2015 по 05.05.2016 у розмірі 884 грн.

Як видно із довідки Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради від 27.01.2017 року № 631 ОСОБА_1 знаходиться на обліку та отримує допомогу переміщеним особам на проживання, яка з жовтня 2014 року по липень 2016 року виплачена в розмірі 18471 грн. 80 коп.

Згідно акту ревізії використання коштів, виділених з державного бюджету на компенсацію підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради за період з 01.01.2014 по 30.06.2016, а також законності призначення, нарахування та виплати усіх видів соціальної допомоги, пільг, субсидій та інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів за 2014-2016 роки державної фінансової інспекції у Волинській області від 26.09.2016 № 04-23/008 встановлено, що внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1, при наявності у неї вкладів на депозитних рахунках у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, проведено нарахування та виплату адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в сумі 18471, грн. 80 коп., чим порушено вимоги п. 6 Порядку № 505.

Згідно письмової заяви ОСОБА_1, адресованої начальнику Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради 17.10.2016, відповідач вказує, що не має змоги повернути кошти виплаченої допомоги у зв'язку зі станом здоров'я.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до ч.1 ст.41, ч.4 ст. 196 КАС України суд розглядає справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що оскільки при подачі відомостей для призначення допомоги відповідачем не вказано наявність на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, а тому заявлені позовні вимоги є обґрунтованими.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки судом не враховано природу спірних правовідносин, так як дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства з огляду на наступне.

Згідно обставин справи між сторонами виник спір щодо стягнення необґрунтовано виплаченої соціальної допомоги.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією із визначальних особливостей Кодексу адміністративного судочинства України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Згідно із статтею 50 Кодексу адміністративного судочинства України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

В справі позов заявлений про стягнення грошових коштів, а тому на думку колегії суддів, не підпадає під дію пункту 4 частини 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наступного.

Згідно статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України, громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

За пунктом 4 частини 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України, суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 22 вересня 2015 року у справах №№П/811/3781/14, 804/6131/14.

Даний спір виник щодо правомірності набуття ОСОБА_1 права власності на кошти у розмірі 18471 грн 80 коп. та стягнення цієї суми з неї, як з недобросовісного набувача, а тому спір має приватно-правовий, а не публічний характер, а відтак, вирішення даного спору не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Враховуючи наведене, колегія суддів, дійшла до висновку, що за суб`єктним складом сторін, змістом заявлених позивачем вимог та предметом спору дана справа підлягає розгляду місцевими загальними судами у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

З урахуванням того, що суд помилково розглянув справу в порядку адміністративного судочинства, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі згідно п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України - закриттю.

Керуючись статтями 160, 196, 198 п. 4, 203 ч. 1, 205 ч. 1 п. 4, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 01 березня 2017 року у справі №154/438/17 скасувати та провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський
судді В. М. Багрій
А. І. Рибачук

Повний текст судового рішення виготовлено 20.06.2017