Справа № 401/414/17(2-а/401/57/17)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 червня 2017 рокусправа № 401/414/17(2-а/401/57/17)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Сафронової С.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Світловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2017 року по справі № 401/414/17 (2-а/401/57/17) за позовом Світловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів,-

в с т а н о в и в:

Світловодське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області (далі позивач) звернувся з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач), в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача надміру виплачені кошти у розмірі 791,39 грн. (а.с. 1-2)

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2017 року провадження у справі за адміністративним позовом Світловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів закрито, оскільки дану справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства (а.с. 38-39).

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Світловодське об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просило ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 45-46).

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що аналіз субєктного складу та характеру правовідносин в розрізі приписів ст. 3 КАС України свідчить про те, що справа про стягнення переплати пенсії підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

12.06.2017 року на адресу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника (а.с. 59-60).

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не зявились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином (а.с. 56-57), з огляду на що, відповідно до ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування.

Тобто, однією з визначальних особливостей Кодексу адміністративного судочинства України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 1-4 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, враховуючи приписи частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до дійти висновку, що і пункт 5 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків "превентивного" судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов. Такий безпідставний підхід до розуміння змісту пункту 5 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України по суті призводить до відмови органів влади від виконання своїх функціональних обов'язків та можливої дискреційної поведінки.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів ПФУ чи в судовому порядку.

Водночас за змістом статті 177 ЦК України гроші є обєктами цивільних прав.

Згідно ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отримавши пенсійні виплати, ОСОБА_1 набула право власності на них, тож їй, як власниці грошових коштів належать право щодо володіння, користування та розпорядження даними грошовими коштами.

Оскільки даний спір виник щодо стягнення з фізичної осби належних їй грошових коштів, тож спір має приватно-правовий, а не публічний характер, та не відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм процесуального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України в постановах від 22.09.2015 у справі №21-1884а15, від 22.09.2015 у справі №21-2209а15, від 21.06.2016 у справі №21-618а16 за позовами Управління праці і соціального захисту населення, Центру зайнятості, Управління Пенсійного фонду про стягнення з фізичних осіб надміру виплачених допомог та пенсій, - зазначив, що такі спори є не публічно-правовими, а приватно-правовими і мають розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми процесуального права. Підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, ст. 199, ст. 200, ст. 205, ст. 206 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Світловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області - залишити без задоволення.

Ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2017 року по справі № 401/414/17 (2-а/401/57/17) - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст рішення складено 20 червня 2017 року.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов