Справа № 285/683/17
Суддя: Помогаєв А. В.
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України
Справа № 285/683/17
провадження № 2-а/0285/423/17
15.06.2017 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі головуючого судді Помогаєва А.В., при секретарі - Павлюк Т.П., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 14.04.2017 року (а.с. 77-93), просив наступне:
1) Визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову йому в призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової службі від 24.03.2017 року № 26.
2) Зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як інваліду 2 групи, на дату встановлення інвалідності, а саме 14.08.2015 року, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.
3) Зобов`язати відповідача подати звіт про виконання постанови суду протягом п`ятнадцяти діб з дня набрання постановою законної сили.
В обґрунтування позову посилався на те, що з 14.08.2015 р. Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 позивачу встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року "Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги", позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Оскаржуваним рішенням відповідача ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, з посиланням на те, що заявником не подано документ, що свідчить про обставини поранення.
Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, він набув право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на дату встановлення інвалідності, а саме 14.08.2015 року, відповідно до статей 16 - 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 p. №975 (далі по тексту - Порядок №975).
На думку позивача, рішення військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 28.10.2013 року №2603 та акт судово-медичного дослідження від 07.10.2013 року №2811 є належними документами, які свідчать про причини та обставини поранення, контузії та захворювань, що не спростовано відповідачем.
Позивач у судове засідання не прибув, подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача також не прибув у судове засідання, подавши письмові заперечення проти позову, які містять клопотання про розгляд справи за його відсутності.
У запереченнях посилався на те, що спірна допомога не може бути призначена ОСОБА_1 , оскільки він не надав документ, що свідчить про обставини поранення, надання якого передбачено п. 11 вищезазначеного Порядку №975. На думку відповідача, такими документами можуть бути Акт про нещасний випадок, складений за матеріалами розслідування військової частини або довідка командира військової частини про причин та обставини поранення (контузії травми, каліцтва). Разом з тим, наданий позивачем висновок акту судово-медичного обстеження ґрунтується на припущеннях та не може бути використаний як доказ обставин заподіяння поранень ОСОБА_1 .
Крім того, відповідач посилався на необхідність закриття провадження у справі, оскільки постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 20.01.2016 року у справі №806/5377/15, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні вимоги про зобов`язання Міністерства оборони здійснити виплату одноразової грошової допомоги.
Одночасно заперечення містять посилання на неможливість розгляду судом поданої позовної заяви, у зв`язку з порушенням позивачем ч. 9 ст. 267 КАС України, оскільки заява ОСОБА_1 про призначення грошової допомоги розглянута Міністерством оборони України і оскаржуване рішення про відмову в призначенні спірної виплати прийнято на виконання вищезазначеної постанови суду.
Відповідач також заперечував проти задоволення вимоги позивача щодо встановлення судом обов`язку Міністерства оборони України подати звіт про виконання постанови суду протягом п`ятнадцяти діб з дня набрання постановою законної сили. Посилався на те, що такий строк є не достатнім для дотримання процедури виконання рішення суду, якщо позов буде задоволено.
Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Враховуючі неявку всіх учасників, справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.
Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення та нарахування одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовців, як складової їх соціального захисту, регулюються правовими нормами Закону України від 20 грудня 1991 року N 2011-XII "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон N 2011-XII), що були чинні на день виникнення таких відносин.
Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (ст.1 Закону №2011-XII).
За змістом статті 16 зазначеного Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Така одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.
За приписами ч. 6 ст. 16-3 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.
Згідно частини 1 статті 16 зазначеного Закону України, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частиною 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п.4: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до частини 1 статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
а) 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону;
б) 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії № 263 від 28.10.2013, ОСОБА_1 має поранення, контузію, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 24).
У зв`язку з зазначеним, позивачу було встановлено 3 групу інвалідності з 15.11.2013 року (а.с. 27), та повторним оглядом - 2 групу інвалідності з 14.08.2015 року, що підтверджується довідкою до акта МСЕК від 19.02.2014 (а.с.28).
Підпунктом 4 пункту 2 статті 16 Закону передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується, в тому числі, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
При цьому, розмір одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи становить суму 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб (п."б" ч.1 ст. 16-2 Закону).
Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі - Порядок № 499).
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 затверджено новий Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Підпунктом 1 пункту 6 Порядку № 975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми (п.8 Порядку).
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 , у зв`язку із встановленням йому вперше інвалідності 3 групи з 15.11.2013 р., одноразову грошову допомогу не отримував.
Таким чином, днем виникнення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб, є 14.08.2015 року, оскільки ця дата зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії як час, з якого ОСОБА_1 при повторному огляді встановлена 2 група інвалідності.
Матеріалами справи підтверджено, що поранення та захворювання позивача пов`язані з виконанням ним обов`язків військової служби.
Отже, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Суд зазначає, що застосування статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності, внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги, на отримання якої претендує позивач, визначено Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що затверджено Постановою Кабінету міністрів України від 28 травня 2008 р. N 499.
На час звернення позивача з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги порядок призначення такої допомоги був також врегульований наказом Міноборони №530 від 14.08.2014 р. "Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей" (далі - Наказ №530), зареєстрований у Міністерстві юстиції 20.10.2014 року за №1294/26071.
Відповідно до п. 4.6 Наказу № 530 документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) оформлюються та подаються в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласними військовими комісаріатами.
Висновок стосовно можливості виплати одноразової грошової допомоги, згідно з п. 4.8 Наказу № 530 подається відповідними органами в 15-денний строк з дня реєстрації документів до Департаменту фінансів Міністерства оборони України. Якщо документів, необхідних для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, немає, уповноважений орган письмово повідомляє заявника та в разі необхідності надає допомогу в їх оформленні. Рішення про призначення чи відмову у призначені одноразової грошової допомоги приймає комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби.
Департамент фінансів Міністерства оборони України доводить рішення головного розпорядника коштів про виплату одноразової грошової допомоги до розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин та здійснює переказ коштів на реєстраційні рахунки (в установах Державного казначейства України) розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин, які фінансуються через Департамент фінансів Міністерства оборони України (п. 4.10 Наказу № 530).
Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до третьої особи в межах визначеного Законом трирічного терміну із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому саме 2 групи інвалідності з 14.08.2015 року.
За таких обставин, дія вищенаведеного Порядку №975 поширюється на позивача, оскільки інвалідність ІІ групи було встановлено позивачу 14.08.2015 року під час повторного огляду, а постанова Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р., якою затверджено Порядок, набрала чинності з 24.01.2014 р.
Вказана постанова не містить обмежень щодо неможливості застосування Порядку до осіб, які отримали первину інвалідність до 24.01.2014 року.
Крім того, згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 10.03.2015 року по справі №21-563-а-14, у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.
Відповідно до ст. 244-2 КАС України висновку щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Суд зазначає, що подання позивачем до Житомирського ОМВК вказаної заяви та доданих до неї документів повністю узгоджується із вимогами п.11 Порядку №975.
За приписами абзацу 2 п.13 Порядку №975 Міністерство оборони України, як Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Суд зазначає, що згідно з підпунктом 2 пункту 6 Порядку №975 одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону №2011-XII право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 року (справа N 21-446а14) та від 21.04.2015 року (справа N 21-183а13), та, згідно зі статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Матеріалами справи підтверджено, що поранення, контузія та захворювання позивача пов`язані із виконанням ним обов`язків військової служби.
За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року.
Аналогічних висновків дійшов Житомирський окружний адміністративний суд у постанові від 20.01.2016 року по справі №806/5377/15 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, яка набрала законної сили.
Посилання відповідача на зазначену постанову, як підставу для закриття провадження у даній справі, є необґрунтованими. Розглянуті судами спори не є тотожними, оскільки в даній справі позивач оскаржує рішення відповідача від 24.03.2017 року щодо відмов у призначенні одноразової грошової допомоги. У справі №806/5377/15 предметом оскарження була бездіяльність відповідача у вирішенні заяви позивача. Позовні вимоги про призначення та виплату грошової допомоги за відсутності рішення Міністерства оборони були передчасними. Після отримання відмови в ОСОБА_1 виникла нова підстава для позовних вимог.
Положення ч. 9 ст. 267 КАС України не перешкоджають зверненню особи до суду з адміністративним позовом про оскарження дій суб`єкта владних повноважень, вчинених у зв`язку з виконанням постанови суду в адміністративній справі.
Рішення Міністерства оборони України, оформлене пунктом 13 протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 24.03.2017 року №26 містить висновок про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку з неповним поданням документів, а саме: не подано документ, що свідчить про обставини поранення (а.с. 94)
Щодо посилання на відсутність документів про обставини поранення, суд зазначає, що наданими позивачем документами підтверджується зв`язок отриманих ним поранень та захворювань з виконанням обов`язків військової служби. Висновок Центральної віськово-лікарської комісії та акту содово-медичного дослідження про наявність такого зв`язку, відповідачем не спростовано.
Слід також зазначити, що автором документів, які фіксують розслідування нещасного випадку та обставини поранення військовослужбовця, має бути саме Міністерство оборони України в особі підпорядкованих йому органів. Отже, позивач не може нести негативні наслідки відсутності таких документів.
Крім того, положення ст. 62 Конституції України, які встановлюють презумпцію невинуватості, є нормами прямої дії, що мають перевагу над нормою п. 11 Порядку №975, який встановлює обов`язок заявника подати документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення відповідача.
Разом з тим, ухвалюючи рішення у справі суд зазначає, що оскаржуване рішення відповідача оформлене протоколом №26 від 24.03.2017 року, містить порядкову позначку «13.», яка вказує на те, що наданий позивачу документ фактично є витягом з протокольного рішення, яке має певну кількість пунктів, які можуть стосуватись інших осіб та питань, що не стосуються прав позивача.
За таких обставин, відсутні підстави для визнання протиправним та скасування судом рішення відповідача в цілому.
Отже, дана вимога позивача підлягає задоволенню лише в частині визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України, оформлене пунктом 13 протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 24.03.2017 року №26.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити спірну одноразову грошову допомогу, суд зазначає на наступне.
Відповідно до пункту 12 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Пунктом 13 Порядку передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
З наведеного випливає, що отримавши заяву відповідач зобов`язаний був прийняти рішення, яке є підставою для виплати коштів уповноваженим органом. У даному випадку, таким органом є третя особа по справі.
Приймаючи до уваги, що Міністерством оборони України не прийнято відповідне рішення та з огляду на обсяг компетенції останнього, у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату одноразової грошової допомоги.
Під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, суд має повне право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист законних прав і свобод позивача, оскільки це і є основним завданням адміністративного судочинства.
При цьому, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, які належать до його компетенції не є привласненням судом собі таких повноважень і функцій відповідача, оскільки, суд не вирішує в цьому разі питання про надання певного статусу, не призначає допомогу у певному розмірі, а лише зобов`язує державний орган вчинити дії у спосіб, на підставі та в межах повноважень, визначених законодавством.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням йому інвалідності ІІ групи внаслідок поранення, контузії пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 14.08.2015 року, підлягають частковому задоволенню.
Оскільки позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, відповідач зобов`язаний прийняти таке рішення.
Відповідно до вимог частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у поєднанні із частиною другою статті 11 цього Кодексу, суд вважає, що порушене право позивача підлягає поновленню шляхом зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по інвалідності II групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби.
Разом з тим суд відмовляє у задоволенні позову в частині вимоги про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання постанови суду, оскільки позивачем не надано доказів можливості ухилення Міністерства оборони України від виконання рішення суду.
Позивач, як інвалід ІІ групи, звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому понесені судові витрати компенсуються за рахунок Державного бюджету України відповідно до положень ч.5 ст. 94 КАС України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 9, 23, 24, 122, 158-160, 185 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ :
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому інвалідності 2 групи з 14.08.2015 року внаслідок поранення (контузія) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, оформлене пунктом 13 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової службі від 24.03.2017 року № 26.
Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду 2 групи, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на момент встановлення інвалідності - 14.08.2015 р.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана протягом десяти днів. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.
Повний текст постанови складено 20.06.2017 року.

Суддя А.В. Помогаєв