Справа № 813/999/17
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2017 року справа № 813/999/17

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Булавко О.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій щодо невизнання ОСОБА_2 військовослужбовцем на час отримання травми, внаслідок якої він загинув; визнання протиправними дій з відмови у видачі, як члену сім`ї загиблого солдата військового резерву Національної Гвардії України ОСОБА_2 посвідчення на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року за №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час військової служби»; зобов`язання видати посвідчення члена сім`ї загиблого.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, відповідно до положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як батько резервіста, є особою на яку поширюється дія цього Закону, що в свою чергу передбачає видачу посвідчення за формою та у порядку, визначеним постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року за №379. Також позивач зазначає, що коло осіб, на яких не поширюється дія згаданого Закону, визначено частинами 2 та 3 Закону та є вичерпним.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється у відповідності до положень ч.1 ст.41 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив таке.

Між Північним територіальним управлінням Національної гвардії України та ОСОБА_2 15.01.2015 року було укладено Контракт про проходження громадянином України служби у військовому резерві.

Наказом начальника Північного територіального управління Національної гвардії України (по стройовій частині) від 15.01.2015 року за №4 солдата ОСОБА_2 зараховано в списки особового складу частини на всі види забезпечення, який відповідно до наказу начальника Північного територіального управління Національної гвардії України від 15.01.2015 року за №4 о/с зарахований на службу у військовому резерві, контракт укладений строком на три роки з 15.01.2015 року по 15.01.2018 року та призначений на посаду водія автомобільного відділення взводу забезпечення медичної роти управління (ВОС-837037П).

Згідно з наказу начальника Північного територіального управління Національної гвардії України (по стройовій частині) від 20.01.2015 року за №14дск, уважати таким, що вибув у службове відрядження солдата ОСОБА_2 водія автомобільного відділення взводу забезпечення медичної роти управління до сектору «С», для виконання завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом» (участь у антитерористичній операції), з 20.01.2015 року.

Як вбачається з наказу начальника Північного територіального управління Національної гвардії України (по стройовій частині) від 13.05.2015 року за №126, виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення солдата ОСОБА_2 , водія автомобільного відділення взводу забезпечення медичної роти управління, на службі у військовому резерві з 15.01.2014 року, виключеного зі списків Національної гвардії України наказом Північного територіального управління Національної гвардії України від 13.05.2015 року за №34 о/с у зв`язку зі смертю, що настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Логвинове Артемівського району Донецької області. Смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до постанови ВЛК ГУ МВС України у м.Києві від 29.04.2015 року за №37/15, поранення (09.02.2015 року) солдата резерву ОСОБА_2 , 1976 р.н. розтрощення голови. Ушкодження внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків в зоні АТО, що призвело до смерті, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно з довідки Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 25.05.2015 року, позивач (батько ОСОБА_2 ) перебуває на обліку як пільговик відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивач звернувся із заявою ІНФОРМАЦІЯ_1 про видачу посвідчення члена сім`ї загиблого на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року за №379.

Львівський обласний військовий комісаріат листом за №5239 повідомив, що загиблий ОСОБА_2 солдат резерву, а проходження служби у військовому резерві не є видом військової служби відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». А тому, відсутні підстави для видачі позивачу відповідного посвідчення членам сім`ї загиблого.

Позивач не погодився із вищезазначеним рішенням та оскаржив його до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ст.65 Конституції України, Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється та визначається Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року за №2232-XII, з наступними змінами та доповненнями.

Військовий обов`язок, у відповідності до положень ст.1 вищенаведеного Закону, включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною 9 цієї ж статті встановлено, що щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Поняття військової служби визначено у статті 2 даного Закону, відповідно до частини першої якої військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Системний аналіз понять «військовий обов`язок» та «військова служба» свідчить про те, що військова служба є однією із складових військового обов`язку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебував на службі у військовому резерві військової частини НОМЕР_1 Північного територіального управління Національної гвардії України.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про Національну гвардію України» від 13 березня 2014 року за №876-VII, з наступними змінами та доповненнями, Національна гвардія України комплектується військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом та за призовом.

Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що порядок добору та прийняття на службу у військовому резерві, строки, умови та порядок її проходження, а також підстави і порядок звільнення із служби визначаються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Положенням про проходження громадянами України служби у військовому резерві Національної гвардії України, що затверджується Президентом України.

Як передбачено ч.1 ст.21 даного Закону, держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, членів їхніх сімей, працівників, резервістів Національної гвардії України, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби (виконання обов`язків служби у військовому резерві) або постраждали в полоні у ході бойових дій (війни), в умовах правового режиму надзвичайного стану, під час проходження військової служби за межами України в порядку військового співробітництва або під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року за №2011-XII, з наступними змінами та доповненнями.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 згаданого Закону, дія цього Закону поширюється на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

А тому, на позивача, який являється членом сім`ї резервіста, поширюється дію вищевказаного Закону.

Частинами 2 та 3 цієї ж статті визначено коло осіб, на яких не поширюється дія цього Закону, а саме: на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження, а також на іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу у Збройних Силах України.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не містить інших положень, окрім передбачених частинами 2 та 3 статті 3, які б обмежували дію цього Закону.

Таким чином, коло осіб, на яких не поширюється дія даного Закону, визначених частинами 2 та 3 статті 3 Закону, є вичерпним.

Судом встановлено, що позивач не є особою, щодо якої частинами 2 та 3 статті 3 наведеного Закону обмежується дія Закону.

Окрім того, в матеріалах справи наявне посвідчення серії НОМЕР_2 відповідно до якого ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року за №3551-XII, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно з п.19 ст.6 цього Закону, учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 10 даного Закону встановлено, що батьки та діти учасників бойових дій, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язку військової служби (службових обов`язків) визначені як особи, на яких поширюється чинність цього Закону.

Пільги особам, на яких поширюється чинність даного Закону, встановлені статтею 15 цього ж Закону.

У відповідності до вимог чинного законодавства України Франківським відділом соціального захисту 18.05.2015 року було видано посвідчення члена сім`ї загиблого ветерана війни батькові загиблого ОСОБА_2 .

Таким чином, позивач є членом сім`ї загиблого ветерана війни резервіста Північного територіального управління Національної гвардії України ОСОБА_2 , на якого поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Як передбачено ч.13 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року за № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби» посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (надалі - посвідчення), видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками N 1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.

При цьому, суд звертає увагу на те, що вищенаведеною постаново. Кабінету Міністрів України встановлено лише форму та порядок видачі таких посвідчень.

Особи, яким видаються зазначені посвідчення, визначені Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (стаття 3), а не постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року за № 379, яка не може підміняти положення цього Закону.

Окрім цього, у Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вносилися зміни, зумовлені проведенням в Україні Антитерористичної операції, в той час як у постанову Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року за № 379 жодних змін з часу її прийняття не вносилося.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачу протиправно було відмовлено у видачі посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби.

Що стосується вимоги про визнання протиправними дій щодо невизнання ОСОБА_2 військовослужбовцем на час отримання травми, внаслідок якої він загинув, то така задоволенню не підлягає, оскільки позивач не звертався з вимогами вчинити такі дії, а просив лише видати йому відповідне посвідчення.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими в частині визнання протиправними дій щодо відмови у видачі посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби та про зобов`язання видати посвідчення, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. В іншій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі не належить стягувати зі сторін.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2 Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 відмови у видачі ОСОБА_1 , як члену сім`ї загиблого солдата військового резерву Національної Гвардії України ОСОБА_2 , посвідчення на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року за №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час військової служби».

3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 видати ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї загиблого на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року за №379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час військової служби».

4. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , на корить ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ), що проживає за адресою АДРЕСА_2 , 1920 (одна тисяча дев`ятсот двадцять) грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

6. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

7. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 20 червня 2017 року.

Суддя В.Я.Мартинюк