Справа № 814/2568/16
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2017 р. м.ОдесаСправа № 814/2568/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Князєв В.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді доповідача - Косцової І.П.

суддів - Стас Л.В.

- Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення коштів за не отримане речове забезпечення,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просила стягнути з Військової частини НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 28 063 грн.11 коп., як компенсацію за не отримане речове майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки позивач при звільненні з військової служби не забезпечувалась речовим майном, вона має право на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року адміністративний позов задоволено.

В апеляційні скарзі Військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачає компенсацію замість речового майна військовослужбовцям, які звільнені з військової служби.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів п. 2 ч.1 ст. 197 КАС України, враховуючи достатність доказів для її вирішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 з 30.10.1998 року по 26.11.2013 року проходила військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 ).

Наказом командира повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 26.11.2013 року №24-пм її звільнено з військової служби за п.«в» ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

01 грудня 2016 року позивач звернулась до Військовій частині НОМЕР_1 із заявою про виплату грошової компенсації за не отримане речове майно, проте листом від 08.09.2016 року №1/89/1064 їй було відмовлено у виплаті такої компенсації.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки грошова компенсація була нарахована позивачу до зупинення дії ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідач зобов`язаний виплатити ОСОБА_1 відповідну грошову компенсацію.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20 грудня 1991 року

(далі Закон № 2011-ХІІ) (у редакції, яка діяла до 11 березня 2000 року) було передбачено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" від 17 лютого 2000 року № 1459-ІІІ дію частини другої статті 9 Закону № 2011-XII зупинено у частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за неодержане речове майно.

Законом України від 3 листопада 2006 року № 328-V "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" статтю 9 Закону № 2011-ХІІ викладено в новій редакції, а також цей Закон доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

При цьому положення частини другої статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла до висновку, що на момент звільнення позивача з військової служби Закон №2011-XII не передбачав права на отримання грошової компенсації замість речового забезпечення, а пункт 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1444 не підлягає застосуванню, оскільки суперечить нормам Закону № 2011-XII.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2013 року (№ 21-38а13).

Враховуючи встановлені обставини справи, а також рішення Верховного Суду України, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_1 про стягнення коштів за не отримане речове забезпечення відсутні.

Оскільки при прийнятті рішення у справі судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, які мають значення, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.195, 197, п.3 ч.1 ст. 198, ст.ст. 202, 206, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року - скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_1 про стягнення коштів за не отримане речове забезпечення відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Суддя-доповідач: І.П. Косцова

Судді: Л.В.Стас

І.О. Турецька