Справа № 357/4216/17
Суддя: Бондаренко О. В.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/4216/17
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий - суддя Бондаренко О. В. ,

при секретарі - Бондаренко Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління адміністративних послуг та державної реєстрації Білоцерківської районної державної адміністрації, про скасування рішення про державну реєстрацію -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом 19.04.2017 року мотивуючи тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 20.11.2014 року у справі № 357/12784/14 було визнано недійсними державні акти на право приватної власності на земельні ділянки, видані 05.03.2009 року Фастівською сільською радою Білоцерківського району Київської області на ім'я ОСОБА_2, серії НОМЕР_1 які зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 29 на земельну ділянку площею 0,1567 ( кадастровий номер: НОМЕР_2) для будівництва та обслуговування житлового будинку, та державний акт серії НОМЕР_3, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 30 на земельну ділянку площею 0,4133 га ( кадастровий номер: НОМЕР_4) для ведення особистого селянського господарства. Земельні ділянки розташовані по АДРЕСА_1 Також, вказаним рішенням було визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказані вище земельні ділянки, видані на її ім'я, ОСОБА_1, 05.05.2012 року Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою, зареєстрованих у реєстрі за № 2-779 та № 2- 782, рішення набрало законної сили 02.12.2014 року. Відповідно до рішення Фастівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 15.02.2016 року їй, ОСОБА_1, було затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельної ділянки площею 0,1884 га ( кадастровий номер НОМЕР_2) для будівництва та обслуговування житлового будинку, та земельної ділянки площею 0,3459 га ( кадастровий номер: НОМЕР_4) для ведення особистого селянського господарства, розташовані по АДРЕСА_1 Тобто, на земельні ділянки за тією ж адресою, але з виправленням раніше допущених помилок, що послужили підставою скасування права власності на ці земельні ділянки за рішенням суду. 16.02.2016 року вона отримала Витяги з Державного земельного кадастру на обидві земельні ділянки. Однак, не має можливості зареєструвати своє право власності на вказані земельні ділянки, оскільки для цього необхідно внести записи про припинення права власності на земельні ділянки, зареєстровані раніше ( 20.08.2013 року), право власності на які було скасовано рішенням суду від 20.11.2014 року. 14.02.2017 року вона звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Білоцерківської РДА Мельцарек Т.О. із заявою про скасування запису про право власності за № 2387455 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 04 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Рішенням № 33847621 від 14.02.2017 року державний реєстратор відмовила у скасуванні запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно мотивуючи тим, що згідно п. 41 Постанови КМ України від 26.10.2011 року № 1141 ( в редакції від 16.11.2016 року) «Про затвердження порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Тобто, наявність рішення суду про визнання недійсними договорів, свідоцтв, державних актів на право власності на земельні ділянки, яке набрало законної сили, не є достатньою підставою для скасування державної реєстрації права власності. Відповідно до абзацу 2 частини 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до державного реєстру прав та скасовується. Оскільки реєстрація її прав власності на спадкові земельні ділянки мала місце 20.08.2013 року, вона просила в судовому порядку скасувати запис № 2387455 від 20.08.2013 року про державну реєстрацію речових права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,4133 га ( кадастровий номер: НОМЕР_4) для ведення особистого селянського господарства, внесений Реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, реєстраційний номер об'єкта 04; та запис № 2387604 від 20.08.2013 року про державну реєстрацію речових права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,1567 ( кадастровий номер: НОМЕР_2) для будівництва та обслуговування житлового будинку, внесений Реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, реєстраційний номер об'єкта 04.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач представника до суду не направив, про дату,час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Судом встановлено, що 20.08.2013 року Державним реєстратором Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, на підставі заяв з реєстраційним номером: 2585809 і 2585324 та свідоцтва про право на спадщину № 2-779 і № 2- 782, виданих 05.05.2012 року державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори, поданих ОСОБА_4 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер: 5626505 від 05.09.2013 року та індексний номер: 5626205 від 05.09.2013 року, було проведено, реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а саме: за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1567 га (кадастровий номер НОМЕР_2) для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,4133 га (кадастровий номер НОМЕР_4) для ведення особистого селянського господарства, розташовані по АДРЕСА_1 які належали батьку позивача ОСОБА_2 на підставі державного акту серії НОМЕР_1 зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 29, та державного акту серії НОМЕР_3, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 30, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с. 11-12) та копією рішення Білоцерківського міськрайоного суду Київської області ( а.с. 6-10).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2014 року у справі № 357/12784/14-ц, що набрало законної сили 01.12.2014 року, крім іншого, визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, видані 05 березня 2009 року Фастівською сільською радою Білоцерківського району Київської області ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 29, на земельну ділянку площею 0,1567 га (кадастровий номер НОМЕР_2) для будівництва та обслуговування житлового будинку та серії НОМЕР_3, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 30, на земельну ділянку площею 0,4133 га (кадастровий номер НОМЕР_4) для ведення особистого селянського господарства, розташовані по АДРЕСА_1 та визнано недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані ОСОБА_1 05.05.2012 року Білоцерківською державною нотаріальною конторою, зареєстрованих у реєстрі № 2-779 та 2-782 (спадкова справа № 459/2009).

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов'язковість судового рішення.

Згідно з вимогами статті 14 Цивільно-процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

14.02.2017 року позивач ОСОБА_1 подала до Реєстраційної служби заяву з реєстраційним № 20965089, про скасування запису про право власності на майно за № 2387455, розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 04.

Рішенням № 33847621 від 14.02.2017 року державний реєстратор відмовила у скасуванні запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно мотивуючи тим, що згідно п. 41 Постанови КМ України від 26.10.2011 року № 1141 ( в редакції від 16.11.2016 року) «Про затвердження порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Тобто, наявність рішення суду про визнання недійсними договорів, свідоцтв, державних актів на право власності на земельні ділянки, яке набрало законної сили, не є достатньою підставою для скасування державної реєстрації права власності.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV у разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до державного реєстру прав та скасовується.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав тощо регулює Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 1141 (далі - Порядок).

Згідно з положеннями пункту 4 Порядку ведення Державного реєстру прав передбачає, зокрема, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), скасування записів Державного реєстру прав.

Приписами ч. 2 ст. 26 Закону № 1952-IV передбачено, що запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Отже, з наведеного вбачається, що у разі скасування рішенням суду документів на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, в тому числі державні акти та свідоцтво про право на спадщину, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, державний реєстратор зобов'язаний внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації.

Таким чином, суд зазначає, що у даному випадку, згідно з приписами частини 2 статті 26 Закону № 1952-IV, рішення суду, що набрало законної сили, яким було визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, є належною та достатньою підставою для внесення державним реєстратором до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації права на земельні ділянки, оскільки вони були підставою виникнення відповідного права та внесення запису до Державного реєстру прав.

Водночас, як встановлено судом, державним реєстратором було прийнято рішення про відмову у скасуванні запису у зв'язку з відсутністю рішення суду про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. При цьому, суб'єкт владних повноважень посилався на пункт 41 Постанови КМУ від 26.10.2011 № 1141 «Про затвердження порядку ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно» в якому вказано, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Проте, суд звертає увагу, що згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Тобто, з наведеного вбачається, що постанови Кабінету Міністрів, в тому числі і постанова КМУ від 26.10.2011 № 1141 «Про затвердження порядку ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно», є підзаконними нормативно-правовим актами та повинні узгоджуватись з законами України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Аналогічна правова позиція зазначена у листі Міністерства юстиції України щодо порядку застосування нормативно-правових актів від 30.01.2009 № Н-35267-18.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що державний реєстратор неправомірно відмовив ОСОБА_1 у скасуванні запису № 2387455 від 20.08.2013 року та запису № 2387604 від 20.08.2013 року про державну реєстрацію речових права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону № 1952-IV, державою гарантується об'єктивність, достовірність та повнота відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Згідно з приписами частини 2 статті 12 Закону № 1952-IV записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Отже, з наведеного вбачається, що після набрання 01.12.2014 року законної сили рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2014 року у справі № 357/12784/14-ц, право власності позивача на земельну ділянку площею 0,1567 га (кадастровий номер НОМЕР_2) для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,4133 га (кадастровий номер НОМЕР_4) для ведення особистого селянського господарства, розташовані по АДРЕСА_1 перестало існувати, юридичні наслідки, які створювало вказане свідоцтво про право на спадкове майно та державні акти на земельні ділянки, відпали, а тому відповідні записи мають бути скасовані.

Разом з цим, суд зазначає, що відповідно приписів статті 311 реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником.

Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення.

Державний реєстратор, що перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцезнаходженням відповідного майна у день надходження відповідного рішення суду формує та реєструє необхідну заяву або реєструє рішення суду про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією прав, чи рішення суду про скасування відповідного рішення суду.

Проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів здійснюється у порядку та строки, передбачені цим Законом, без справляння адміністративного збору.

Проте, судом встановлено, що запис № 2387455 від 20.08.2013 року та № 2387604 від 20.08.2013 року про державну реєстрацію речових права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 на земельні ділянки до теперішнього часу не скасовані, що відповідно призводить до порушень законних прав та інтересів позивача.

Стаття 13 Конвенції гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа «Броньовський проти Польщі», заява № 31443/96, рішення від 22.06.2004 р., п. 184).

За практикою Європейського суду з прав людини засоби юридичного захисту ефективними є тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов (справа «Мельник проти України», заява № 72286/01, рішення від 28.03.2006 р., щодо статті 13).

З огляду на зазначене та встановлені в ході судового розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що у даному випадку ефективним засобом захисту порушених прав позивача є скасування запису № 2387455 від 20.08.2013 року про державну реєстрацію речових права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,4133 га ( кадастровий номер: НОМЕР_4) для ведення особистого селянського господарства, внесений Реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, реєстраційний номер об'єкта 04; та запису № 2387604 від 20.08.2013 року про державну реєстрацію речових права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,1567 ( кадастровий номер: НОМЕР_2) для будівництва та обслуговування житлового будинку, внесений Реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, реєстраційний номер об'єкта 04.

При цьому, суд зазначає, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (частина 2 статті 26 Закону № № 1952-IV).

Відповідно до статей 11 та 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав до суду заперечень та жодних доказів, які б спростовували доводи позивача.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з приписами статті 97 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані. Водночас, оскільки позивач таке клопотання не заявила, судові витрати стягненню на її користь не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19, 113,129 Конституції України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Постановою КМУ від 26.10.2011 № 1141 «Про затвердження порядку ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно», ст.ст. 6, 9, 11, 17, 71,72,94,97, 158-163, 167, 185, 186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати запис № 2387455 від 20.08.2013 року про державну реєстрацію речових права власності на нерухоме маойно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,4133 га ( кадастровий номер: НОМЕР_4) для ведення особистого селянського господарства, внесений Реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, реєстраційний номер об'єкта 04; та запис № 2387604 від 20.08.2013 року про державну реєстрацію речових права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,1567 ( кадастровий номер: НОМЕР_2) для будівництва та обслуговування житлового будинку, внесений Реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, реєстраційний номер об'єкта 04.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Білоцерківский міськрайонний суд протягом десяти днів з дня тримання копії постанови шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя О. В. Бондаренко