Справа № 825/874/17
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 червня 2017 року м. Чернігів Справа № 825/874/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді Соломко І.І.,
за участю секретаря Пархомчука Д.А.,
представника відповідача Лотоцького А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

01.06.2017 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ЧОВК), в якому просить суд визнати протиправними дії ЧОВК щодо невиплати ОСОБА_1 , при виключенні зі списків особового складу ЧОВК, заборгованості з індексації грошового забезпечення у розмірі 2345,27 грн. та стягнути з ЧОВК на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у розмірі 2345,27 грн. без утримання податку на доходи фізичних осіб.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по особовому складу) від 23.03.2017 № 39 його було звільнено з військової служби у запас згідно підпункту «ж» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (як військовослужбовця, який вислужив строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом 2 частини 3 статті 23 цього Закону). У відповідності до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 11.05.2017 №94 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу, усіх видів забезпечення. Разом з тим, при звільненні позивачу не виплачено індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з січня 2016 року по травень 2017 року, що підтверджується листом військового комісара ЧОВК від 23.05.2017 № 1611. Отже, на думку ОСОБА_1 , вищевказані протиправні дії відповідача порушують його права, законні інтереси та норми чинного законодавства України.
Позивач на судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, зазначивши, що під час проходження військової служби ОСОБА_1 нараховувалась індексація грошового забезпечення, однак, не виплачена у зв`язку із неналежним фінансуванням ЧОВК. Водночас відповідно до пункту 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Таким чином, на думку представника відповідача, відсутні підстави для стягнення з ЧОВК на користь позивача індексації грошового забезпечення. Крім того, рівноцінну компенсацію утриманого податку, у випадку виплати позивачу індексації грошового забезпечення провести не буде можливості у зв`язку із тим, що на даний час позивач статусу військовослужбовця не має.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 18.03.2015 № 49 ОСОБА_1 призвано по мобілізації на військову службу до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.11).
Наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по особовому складу) від 23.03.2017 № 39 позивача звільнено з військової служби у запас на підставі підпункту «ж» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (як військовослужбовця, який вислужив строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом 2 частини 3 статті 23 цього Закону).
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 11.05.2017 № 94 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу, усіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Чернігівського об`єднаного міського військового комісаріату Чернігівської області (а.с.12,13).
В свою чергу, індексацію грошового забезпечення за період з січня 2016 року по травень 2017 року в сумі 2345,27 грн. позивачу не виплачено, що підтверджується листом військового комісара ЧОВК від 23.05.2017 № 1611 (а.с.14).
Вважаючи дії ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо невиплати ОСОБА_1 , при виключенні зі списків особового складу Чернігівського ОВК, заборгованості з індексації грошового забезпечення у розмірі 2345,27 грн. протиправними, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходив з такого.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Спеціальним законом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до частини третьої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Так, відповідно до статті 33 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.
Статтею 1 Закону України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індекс споживчих цін-показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; поріг індексації-величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошової доходів населення.
Серед об`єктів індексації грошових доходів населення згідно з статтею 2 Закону № 1282-ХІІ зазначено оплату праці (грошове забезпечення).
У рішенні Конституційного суду України у справі від 15.10.2013 № 9-рп/2013 (справа №1-18/2013) Конституційний суд дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
Відповідно до статей 4, 6 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Водночас, пунктом 6 Порядку № 1078 передбачено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Положеннями Закону № 1282-ХІІ та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації.
Разом з тим, виплата індексації не ставиться, вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.
Як вбачається з матеріалів справи (а.с.14), єдиною підставою для невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, за період з січня 2016 року по травень 2017 року в сумі 2345,27 грн. стало неналежне фінансування Чернігівського ОВК.
Вищевказана обставина визнається представником відповідача у судовому засіданні.
Проте суд вважає необґрунтованим посилання представника відповідача на вказану обставину, оскільки відсутність на рахунках ІНФОРМАЦІЯ_4 коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є само по собі належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат (доказом наявності поважних причин непроведення розрахунку).
Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується Чернігівський ОВК, кошти на індексацію грошового забезпечення відсутні.
Суд, при розгляді даної справи, враховує позицію Європейського Суду з прав людини, який у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (аналогічна правова позиція була викладена і в рішенні у справі № 59498/00 «Бурдов проти Росії»).
Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Разом з тим, як вбачається з адміністративного позову, однією з позовних вимог ОСОБА_1 є визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо невиплати йому, при виключенні зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_4 , заборгованості з індексації грошового забезпечення у розмірі 2345,27 грн.
Однак, на переконання суду, вищевказана позовна вимога ОСОБА_1 не є належним способу захисту прав позивача, оскільки ЧОВК жодних протиправних дій щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по травень 2017 року, не вчинялось.
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з загальними засадами права дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.
У свою чергу, бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.
Як вже встановив суд вище, дій відповідачем по відношенню до ОСОБА_1 , а саме відмови останньому у виплаті індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по травень 2017 року, не вчинялось.
З викладеного слідує, що ЧОВК самоусунулось від виконання покладених на нього обов`язків.
Тобто в даному випадку, мала місце бездіяльність, оскільки ЧОВК не вчиняв активні дії щодо виконання законодавчо встановлених обов`язків.
Тому суд приходить до висновку, що позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню частково шляхом визнання протиправною бездіяльності ЧОВК щодо невиплати ОСОБА_1 , при виключенні зі списків особового складу ЧОВК, заборгованості з індексації грошового забезпечення в розмірі 2345, 27 грн.
Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ЧОВК на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в розмірі 2345,27 грн., без утримання податку на доходи фізичних осіб, суд зазначає таке.
Так, згідно з пунктом 168.5. статті 168 Податкового кодексу України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро (пункт 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44) (чинного станом на 13.04.2016).
Водночас, представник відповідача посилається на відсутність підстав для виплати позивачу грошової компенсації утриманого податку, у зв`язку з тим, що на час розгляду справи ОСОБА_1 статусу військовослужбовця не має.
Однак, такі доводи представника відповідача суд вважає необґрунтованими, оскільки несвоєчасна виплата індексації грошового забезпечення (не в день звільнення і проведення розрахунку) сталася з вини самого відповідача.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 06.11.2014 у справі № 822/3920/13-а та від 17.12.2014 у справі № 822/3919/13-а.
За таких обставин та з урахуванням того факту, що відповідачем було порушено існуючий порядок виплати індексації грошового забезпечення позивачу, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у розмірі 2345,27 грн., без утримання податку на доходи фізичних осіб, та задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у цій частині.
При цьому частиною другою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) «Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...».
Вирішуючи питання стосовно застосування частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бендерський проти України» (Заява № 22750/02§42) суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень, з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.
Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За таких обставин та з урахуванням досліджених доказів, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.
При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини третьої статті 2, частини першої статті 11 та частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати ОСОБА_1 , при виключенні зі списків особового складу Чернігівського обласного військового комісаріату, заборгованості з індексації грошового забезпечення у розмірі 2345 (дві тисячі триста сорок п`ять) грн. 27 коп.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) суму індексації грошового забезпечення у розмірі 2345 (дві тисячі триста сорок п`ять) грн. 27 коп. без утримання податку на доходи фізичних осіб
Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя І.І. Соломко