Справа № 819/717/17
Суддя: Білоус І.О.
Дата ухвалення: 2017-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/717/17

22 травня 2017 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Білоус І.О.

розглянувши порядку письмового провадження в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України про стягнення заборгованості із заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Державна казначейська служба України, в якому просить:

- стягнути з Державної судової адміністрації України, (01601, м. Київ, вул. Липська 18/5) в користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, суддівську винагороду за січень 2017 року 24085,60 грн., лютий 2017 року 24085,60 грн., березень 2017 року 24085,60 грн., що становить у загальній сумі 72256,80 грн.;

- стягнути з Державної судової адміністрації України, (01601, м. Київ, вул. Липська 18/5) в користь ОДПІ ДФС у Тернопільській області єдиний соціальний внесок в розмірі 22%, що становить 6582,40 грн. (за січень 2017 року),6582,40 грн.(за лютий 2017 року),6582,40 грн. (за березень 2017 року);

- стягнути з Державної судової адміністрації України, (01601, м. Київ, вул. Липська 18/5) в користь Управління казначейства у м. Тернополі 18% податку з доходів фізичних осіб, а саме 5385,60 грн. (за січень 2017 року), 5385,60 грн. (за лютий 2017 року), 5385,60 грн. (за березень 2017 року);

- стягнути з Державної судової адміністрації України, (01601, м. Київ, вул. Липська 18/5) в користь Управління казначейства у м. Тернополі 1,5% військового збору, що становить 448,80 грн. (за січень 2017 року), 448,80 грн. (за лютий 2017 року), 448,80 грн. (за березень 2017 року);

- постанову суду в частині стягнення суддівської винагороди за січень 2017 року в сумі 24085,60 грн. допустити до негайного виконання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до ч. 3 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, а згідно п.1 ч.4 цієї ж норми посадовий оклад судді апеляційного суду встановлюється пропорційно до посадового окладу судді місцевого суду з коефіцієнтом 1,1. Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 3200 грн. Відтак, посадовий оклад судді місцевого суду, який не проходив кваліфікаційне оцінювання має становити 35200 грн., виходячи з розрахунку 3200 грн. (мінімальна заробітна плата)* 10 (мінімальних заробітних плат)*1,1 (коефіцієнт судді апеляційного суду). Однак, за січень-березень 2017 року відповідачем, в порушення зазначених норм, нараховано та виплачено суддівську винагороду з розрахунку посадового окладу у розмірі 17600 грн. За таких обставин, недоплату суддівської винагороди за січень-березень 2017 року вважає протиправною, що зумовило звернення до суду.

Позивачкау судове засідання не прибула, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі від 18.05.2017 року, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а. с. 16).

Представник відповідача Державної судової адміністрації України та представник третьої особи,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача,Державної казначейської служби України в судове засідання не прибули, причин неявки суду не повідомили, хоча про дату та час слухання справи повідомлені належним чином.

Таким чином, з огляду на вжиття судом всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення належним чином сторін про наявність судової справи з їх участю та можливість реалізації ними права захисту у судовому порядку їх прав та інтересів, зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також враховуючи заяву позивача про розгляд справи без їїучасті та неявку в судове засідання представників відповідача татретьої особи, суд, у відповідності до положень ч.1 ст.41, ч.4 ст.122 та ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), визнав за доцільне проводити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, розглянувши доводи, викладені в позовній заяві, та надавши їм належну правову оцінку, проаналізувавши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, зогляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачПарандюк ОСОБА_2 працює в апеляційному суді Тернопільської області на посаді судді апеляційного суду Тернопільської області (до 27.08.2001 року Тернопільського обласного суду) з 02.04.1998 року, відповідно до наказу по Тернопільському обласного суду від 02.04.1998 року № 33 по теперішній час, про що свідчить довідка від 28.04.2017 року № 01-17/39/2017, видана апеляційним судом Тернопільської області для предявлення за місцем вимоги (а. с. 8).

ОСОБА_1 встановлено надбавку до заробітної плати за вислугу років у розмірі 70 відсотків посадового окладу з 02.08.2015 року (стаж роботи на 01.08.2015 року становить 30 років), що підтверджується витягом з наказу апеляційного суду Тернопільської області від 03.08.2015 року № 201-к(а. с. 9).

Станом на час розгляду даної адміністративної справи судом кваліфікаційне оцінювання не проходила.

З матеріалів справи слідує, згідно із архівної відомості № 3 з січня 2017 року по березень 2017 року, виданої апеляційним судом Тернопільської області від 25.04.2017 року № 3036/17 вх., ОСОБА_1 за вказаний період виплачено суддівську винагороду з розрахунку посадового окладу у розмірі 17600 грн. (а.с.10).

На думку позивача, обрахунок її суддівської винагороди протиправно здійснено із розрахункової величини в розмірі 1600 грн., визначеної п.3 р. II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 року № 1774 - VIII "Про внесених змін до деяких законодавчих актів України", а не із розміру мінімальної заробітної плати, як вказано вЗаконі України "Про судоустрій та статус суддів", у звязку з чим звернулась до суду для захисту своїх прав.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.23 Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів"від 02.06.16 року №1402-VIIIдо проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року №2453.

Як передбачено ч.2 ст. 133 ст.133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року №2453-VI, суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з ч.3ст.133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року №2453-VIпосадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Посадові оклади інших суддів встановлюються пропорційно до посадового окладу судді місцевого суду з коефіцієнтом, зокрема, судді апеляційного суду - 1,1 (п.1 ч.4 ст.133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року №2453-VI).

Відповідно дост.8 Закону України "Про Державний бюджет на 2017 рік"з 1 січня 2017 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 3200 гривень.

Отже, враховуючи, що 10 мінімальних заробітних плат в січні-березні 2017 року дорівнювали 32000грн., посадовий оклад позивачки, як судді апеляційного суду, з урахуванням коефіцієнту 1,1, в зазначений період повинен був складати35200грн.

З приводу того, що п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року№1774 передбачена інша розрахункова величина у розмірі 1600 грн. для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, а мінімальна заробітна плата не застосовується, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно дост.130 Конституції Українирозмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Згідно із ч.1ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1ст.133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року №2453-VIсуддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, як Конституцією України, так і Законами України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року №1402-VIIIтавід 07.07.2010 року №2453-VI, передбачено, що розмір суддівської винагороди регулюється виключно законом про судоустрій і не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року №1774-VIII не є законом про судоустрій, а тому відповідно дост.130 Конституції України, ч.1ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.16 №1402-VIIIне можуть регулювати питання розміру суддівської винагороди.

Разом з тим, приписами ст.10 Закону України "Про оплату праці"передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у законі про Державний бюджет України з урахуванням вироблених шляхом переговорів пропозицій спільного представницького органу об'єднань профспілок і спільного представницького органу об'єднань організацій роботодавців на національному рівні.

Зміни розміру мінімальної заробітної плати іншими законами України та нормативно-правовими актами є чинними виключно після внесення змін до закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Враховуючи, що вЗаконі України "Про Державний бюджет на 2017 рік"відсутній будь-який інший місячний розмір мінімальної заробітної плати ніж 3200 грн., суд приходить до висновку, що з 01.01.2017 року 1600 грн. є розміром спеціальної тимчасової розрахункової величини, але не іншим розміром мінімальної заробітної плати на 2017 рік.

Суд наголошує, що відповідно до приписівст.133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року №2453-VIрозмір посадового окладу судді апеляційного суду обраховується саме з розміру мінімальної заробітної плати, а не іншої розрахункової величини.В один і той же період часу не можеіснуватиодночасно два відмінних один від одного розмірумінімальноїзаробітної плати.

При цьому, право законодавця на визначення розміру суддівської винагороди іншими законами обмежено як Конституцією так і відповідними законами про судоустрій.

Встановленнярозмірусуддівськоївинагородисуддібезпосередньо законом про судоустрій, є вимогою, конституційноюгарантією(ст.130 КонституціїУкраїни), а не рекомендацією до органіввлади.

Разом з тим, суд погоджується з позицієювідповідача, щодо того, щосоціально-економічні права не є абсолютними, і у разінеможливостіїхфінансовозабезпечити, Держава має право на прийняттярішеньпропорційногоперерозподілукоштів з метою збереження балансу інтересівусьогосуспільства, у тому числі, щодорозмірусуддівськоївинагороди.

Виходячи з фінансовихможливостей державного бюджету, законодавецьмає право на встановлення будь-якогорозмірусуддівськоївинагороди, більшогочименшого, але враховуючивимоги ст.130 КонституціїУкраїни, ч.1 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.16 №1402-VIII, ч.1 ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.10 №2453-VI, це повинно бути передбаченовиключено у законі про судоустрій, а не в інших нормативно-правових актах.

Прикінцеві та перехідніположення Закону України «Про внесеннязмін до деякихзаконодавчихактів України» від 06.12.06 №1774-VIII щодо не застосуваннямінімальноїзаробітної плати як розрахунковоївеличини при визначенніпосадовихокладів та заробітної плати працівників та встановлення для цихцілейновоїрозрахунковоївеличини в 1600 гривень, враховуючивимоги ст.130 КонституціїУкраїни,можутьзастосовуватися до будь-якихіншихпосадовихокладів та заробітних плат працівників, окрімпосадовихокладівсудді.

Відповідно до ч.2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішення від 10.03.2011 року справі "Сук проти України" (заява № 10972/05) вважає, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (пункт 23).

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що відповідачем порушено право позивача на передбаченийЗаконом України "Про судоустрій і статус суддів"розмір суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу в10 мінімальних заробітних плат, визначенихст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", з урахуванням коефіцієнту 1,1 як судді апеляційного суду, починаючи з 01.01.2017 року.

Разом з тим, згідно з ч.4 ст.105 КАС України адміністративний позов може містити, зокрема, як вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, так і стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч.2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Суд за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень може прийняти іншу постанову у випадках, встановлених законом.

Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права необхідно враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 244-2 КАС України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З урахуванням вищевикладеного,у спірному випадку для належного і повного захисту прав позивачки, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог на підставі ч.2ст. 11 КАС України та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивачки, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи, а саме шляхом зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за січень-березень 2017 року, з вирахуванням виплаченої суми суддівської винагороди, при розрахунку посадового окладу якої застосувати мінімальну заробітну плату як розрахункову величину у розмірі 3200 грн.

Щодо позовних вимог у частині про стягнення з Державної судової адміністрації України, (01601, м. Київ, вул. Липська 18/5) в користь ОДПІ ДФС у Тернопільській області єдиний соціальний внесок в розмірі 22%, що становить 6582,40 грн. (за січень 2017 року),6582,40 грн.(за лютий 2017 року),6582,40 грн. (за березень 2017 року), стягнення з Державної судової адміністрації України, (01601, м. Київ, вул. Липська 18/5) в користь Управління казначейства у м. Тернополі 18% податку з доходів фізичних осіб, а саме 5385,60 грн. (за січень 2017 року), 5385,60 грн. (за лютий 2017 року), 5385,60 грн. (за березень 2017 року), стягнення з Державної судової адміністрації України, (01601, м. Київ, вул. Липська 18/5) в користь Управління казначейства у м. Тернополі 1,5% військового збору, що становить 448,80 грн. (за січень 2017 року), 448,80 грн. (за лютий 2017 року), 448,80 грн. (за березень 2017 року), суд не вбачає підстав для їх задоволення в порядку і спосіб заявлений позивачем зважаючи на обраний судом спосіб захисту у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць. Відтак, постанова підлягає до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновкущо позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Зобовязати Державну судову адміністрацію України здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за січень-березень 2017 року, з вирахуванням виплаченої суми суддівської винагороди, при розрахунку посадового окладу якої застосувати мінімальну заробітну плату як розрахункову величину у розмірі 3200 грн.

3.Постанову суду в зобовязання здійснити перерахунок та виплатити суддівську винагороду за один місяць допустити до негайного виконання.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 26.05.2017р.

Головуючий суддя Білоус І.О.

копія вірна

Суддя Білоус І.О.