Справа № 766/8306/17
Суддя: Дорошинська В. Е.
Дата ухвалення: 2017-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 766/8306/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2017 суддя Херсонського міського суду Херсонської області Дорошинська В.Е., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Херсонського об'єднаного Управління пенсійного фонду України Херсонської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

Позивачі звернулись до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що до січня 1994 року вони проживали в АДРЕСА_1, надалі виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебувають на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль. 21.12.2015 року через уповноваженого представника звернулись до Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні з письмовими заявами про призначення пенсії за віком та надали необхідні документи, так як на дату звернення досягли пенсійного віку. Але Управлінням Пенсійного фонду України у місті Херсоні відмовлено їм у призначені пенсії за віком, посилаючись на відсутність документів на підтвердження місця реєстрації в м. Херсоні, чим порушено п.1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, відповідно до якого заява про призначення пенсії подається особою за місцем проживання (реєстрації). Також зазначено, що в такому випадку немає підстав для призначення пенсії за віком.

Вказують, що відповідач без законних підстав відмовив їм у здійсненні такої виплати, тим самим порушив права позивачів на соціальне забезпечення та просять задовольнити позов та визнати протиправним рішення Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області, оформленого протоколом №3 №4 від 18.04.2017 року, про відмову в призначенні їм пенсії за віком та зобов'язати Херсонське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 з дати звернення - 21 грудня 2015 року з врахуванням всього стажу у трудовій книжці, проходження служби у Збройних Силах, заробітної плати згідно з наданою довідкою, із застосуванням підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як непрацюючому пенсіонеру, дитині війни, передбачених чинним пенсійним законодавством та ОСОБА_2 з дати звернення - 21 грудня 2015 року з врахуванням всього стажу у трудовій книжці, заробітної плати згідно з наданою довідкою, із застосуванням підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як непрацюючому пенсіонеру, дитині війни, передбачених чинним пенсійним законодавством .

Дослідивши матеріали справи, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини та за наявності достатніх підстав суддя приходе до висновку про можливість ухвалення судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб.

Відповідно до ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

04.05.2017 року ухвалою суду відкрито скорочене провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії.

У запереченнях проти позову відповідач зазначив, що відсутні підстави для призначення пенсії за віком позивачам, як пенсіонерам, які мешкають за кордоном.

Положеннями ч. 4 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 183-2 КАС України справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження протягом п'яти днів з дня подання відповідачем заперечення проти позову.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, народився в м. Херсоні, що підтверджено даними закордонного паспорту громадянина України НОМЕР_1, виданого 2ІSR 05.11.2003 року, До виїзду за кордон до держави Ізраїль з 1955 року по 1993 рік постійно проживав та був зареєстрований в місті Херсоні, згідно з даними трудової книжки, працював на різних посадах на підприємствах міста.

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, народилась в Росії, що підтверджено даними закордонного паспорта громадянина України НОМЕР_2, виданого 2ІSR 05.11.2003 року. До виїзду за кордон до держави Ізраїль з 1960 року по 1994 рік постійно проживала та була зареєстрована в місті Херсоні, згідно з даними трудової книжки, працювала на різних посадах на підприємствах міста.

Згідно з записами у трудових книжок Позивачів трудовий стаж зазначених осіб склав 37 років 8 місяців 5 днів та 32 роки 7 місяців 12 днів відповідно.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачі у 1995 році виїхали з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, де були прийняті на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль 30.12.2003 року, що підтверджується штампами в розділі «Особливі відмітки» паспортів громадянина України для виїзду за кордон Позивачів. Отже, у віці 80 років Позивач ОСОБА_1 та у віці 77 років позивач ОСОБА_2 та страховому стажі більше 24 роки, Позивачі досяг усіх необхідних умов призначення пенсії за віком, однак станом на сьогоднішній день, пенсія їх не призначалась, відповідно пенсійних виплат вони не отримують.

04.07.2016 року постановою Херсонського міського суду Херсонської області у справі №766/3521/16-а за позовом Позивачів до УПФУ в місті Херсоні зобов'язано Управління Пенсійного фонду у місті Херсоні розглянути подані ОСОБА_1, та ОСОБА_2, через представника заяви про призначення пенсії за віком з прийняттям відповідного рішення.

18.04.2016 року протоколом № 3 та №4 в призначені пенсії за віком Позивачам було відмовлено, посилаючись на відсутність документів, що підтверджують реєстрації осіб в Україні та порушення п.1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, відповідно до якого заява про призначення пенсії подається особою за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з п.1 та п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про громадянство України" одним з документів, що підтверджують громадянство України є паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Статтею 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Позивачі, як громадяни України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і на пенсійне забезпечення, а тому за відсутності законодавчих перешкод для призначення пенсії Відповідач зобов'язаний призначити та здійснювати виплату пенсії Позивачам.

Частиною 3 статті 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (зі змінами та доповненнями) має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв'язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно з Постановою Правління Пенсійного фонду України від 27.06.2002 року №11-2 «Про утворення головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі» на базі управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі створені відповідні головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Органи Пенсійного фонду України здійснюють фізичним особам призначення, виплату та перерахунок пенсій з урахуванням положень встановлених законами про Державний бюджет на відповідні роки, положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також з урахуванням вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до вказаного Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій, саме Пенсійний фонд України є суб'єктом владних повноважень у сфері правовідносин щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та інших виплат, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому згідно з вимогами частини 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку (ч.1 ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування").

Відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ч.1 ст.44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Таким чином, серед умов для призначення пенсії за віком, передбачених Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відсутня така умова як місце проживання (реєстрації) на території України.

Відповідно до другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" ( Закон № 1058-IV) під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 3.3 Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 року вказаними нормами Закону (статті 51) конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Отже, право громадянина на призначення та одержання пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава, відповідно до конституційних принципів, зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Згідно з частиною другою статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 07.10.2009 року відсутні норми, які б унеможливлювали призначення та виплату пенсії громадянам України, які проживають за кордоном.

Разом з тим, у відповідності до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV, заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішення у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень, на виконання вимог ч.2 ст.72 КАС України, не надав до суду належні докази правомірності своїх дій та рішень.

За таких обставин, позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 41, 94, 160, 186, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним рішення Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області, оформленого протоколом №4 від 18.04.2017 року, про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1.

Зобов'язати Херсонське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 з дати звернення - 21 грудня 2015 року з врахуванням всього стажу у трудовій книжці, проходження служби у Збройних Силах, заробітної плати згідно з наданою довідкою, із застосуванням підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як непрацюючому пенсіонеру, дитині війни, передбачених чинним пенсійним законодавством.

Визнати протиправним рішення Херсонського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області, оформленого протоколом №3 від 18.04.2017 року, про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_2.

Зобов'язати Херсонське об'єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_2 з дати звернення - 21 грудня 2015 року з врахуванням всього стажу у трудовій книжці, заробітної плати згідно з наданою довідкою, із застосуванням підвищень, індексацій, надбавок та доплат, як непрацюючому пенсіонеру, дитині війни, передбачених чинним пенсійним законодавством.

Стягнути з бюджетних асигнувань Пенсійного фонду України на користь держави судовий збір в розмірі 1280,00 грн.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії даної постанови.

Суддя В.Е. Дорошинська