Справа № 336/2269/17
Суддя: Щаслива О. В.
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

12.06.17Справа № 336/2269/17
Пр. № 2-а/336/237/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Щасливої О.В.,

при секретарі - Пегушиній М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання незаконним рішення відповідача про припинення виплати пенсії, а також про зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії з моменту її припинення.

В позові зазначає, що він з 1 вересня 2015 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, і до лютого 2017 року отримував пенсію за віком на пільгових умовах. Проте з вказаного часу виплату пенсії було зупинено на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району.

Позивач вважає дії відповідача неправомірними, такими, що посягають на його право на пенсійне забезпечення у строгій відповідності до вимог закону, тому просить про задоволення позову.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову, просить про його задоволення.

Представник позивача підтримав доводи свого довірителя, зауваживши, що гарантоване Основним Законом України право громадянина на отримання призначеної йому пенсії не може бути жодним чином звужено, тим більш припинено, в залежності від наявності або відсутності зареєстрованого місця проживання, а також в залежності від того, чи проживає особа фактично за певною адресою, чи ні.

У зв'язку з викладеним просить про ухвалення рішення на користь свого довірителя.

Представник відповідача суду пояснив, що виплату пенсії відповідачу припинено на підставі положень «Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та порядку здійснення контролю за їх проведенням», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365, до з'ясування адреси фактичного проживання позивача, оскільки працівниками управління праці та соціального захисту населення не було підтверджено факт проживання позивача за вказаною ним адресою. Зазначені обставини в силу положень наведеного «Порядку…» є підставою для зупинення виплати пенсії, про що і ухвалила комісія з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району. По мірі проведення перевірки достовірності зазначеної в заяві позивача інформації про фактичне місце його проживання і складання акту обстеження матеріально-побутових умов буде вирішено питання про наявність підстав для поновлення виплати пенсії.

У зв'язку з викладеним просить про відмову у задоволенні позову..

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Судом встановлено, що позивач, який має статус внутрішньо переміщеної особи, з 1 вересня 2015 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є відповідач, і до 1 лютого 2017 року отримував пенсію за віком. На підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району (протокол № 3 від 24.01.2017 року) виплату пенсії йому припинено через непідтвердження факту проживання за вказаною ним в УПСЗН адресою.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як випливає з преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення», цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено підстави припинення виплати пенсій, що здійснюється за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду, до яких відносяться : призначення пенсії на підставі документів, що містять недостовірні відомості; проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; смерть пенсіонера; неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; інші випадки, передбачені законом.

Як випливає з наведеного положення законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, коло підстав для припинення виплати пенсії є вичерпним і ним не охоплюються такі обставини, як непідтвердження факту проживання за певною адресоювнутрішньо переміщеної особи.

Згідно із ст. ст. 3, 8 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії.

За змістом ст. ст. 21, 22, 64 Основного Закону права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Принципами адміністративного судочинства згідно із ст. 7 КАС України є, зокрема, верховенство права та законність, відповідно до яких:

- суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

- суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;

У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, як витікає зі змісту частини 4 ст. 9 КАС України.

Хоча статтею 12 «Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», і передбачено припинення соціальних виплат у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, проте суд не вбачає підстав для ухвалення рішення на користь відповідача у зв'язку з пріоритетністю нормативного акту з вищою юридичною силою.

За змістом ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень та про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

З огляду на викладене суд вбачає всі підстави для захисту права позивача в обраний ним спосіб.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9-11, 99-103, 159-162, 185, 186, 256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя задовольнити.

Визнати дії Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з припинення виплати пенсії ОСОБА_1 протиправними.

Зобов'язати об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя відновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 1 лютого 2017 року.

Допустити негайне виконання постанови в межах суми платежу за один місяць.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до суду першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після отримання копії повної постанови.

Суддя О.В. Щаслива