Справа № 311/949/17
Суддя: Сидоренко Ю. В.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 311/949/17
Провадження 2-а/311/33/2017
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого - судді Сидоренко Ю.В.,

при секретарі - Осінцевій Л.А.,

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Василівка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до молодшого інспектора взводу забезпечення супроводження ГУНП в Запорізькій області старшого сержанта поліції Хоменка Володимира Анатолійовича, Взводу забезпечення супроводження ГУНП в Запорізькій області, ГУНП в Запорізькій області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

05 квітня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з адміністративним позовом до Взводу забезпечення супроводження ГУНП в Запорізькій області, ГУНП в Запорізькій області, молодшого інспектора взводу забезпечення супроводження ГУНП в Запорізькій області старшого сержанта поліції Хоменка Володимира Анатолійовича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

На обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 01 квітня 2017 року відносно нього відповідачем було складено постанову серія АР №927801 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Відповідно до вказаної постанови ,винесеної молодшим інспектором взводу забезпечення супроводження ГУНП в Запорізькій області старшим сержантом поліції Хоменко В.А. на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 225,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. При винесенні зазначеної постанови Хоменко В.А. виходив з того, що 01 квітня 2017 року о 07 годині 52 хвилині на 297 км автошляху «Харків-Сімферополь», він, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не надав перевагу в русі пішоходу, який рухався на пішохідному переході, чим порушив п.п.18.1 Правил дорожнього руху. Позивач вважає винесену відносно нього постанову в справі про адміністративне правопорушення незаконною. оскільки Правил дорожнього руху він не порушував, оскільки пішохід почав рухатись на пішохідний перехід лише коли його автомобіль вже був на пішохідному переході. Жодних перешкод пішохіду він не чинив та не створював для нього небезпеки, пішохід перейшов дорогу по переходу вже після проїзду його автомобіля. Крім того, у постанові не зазначені свідки вказаного правопорушення, в тому числі і пішохода та не долучено до матеріалів фіксування зазначеного правопорушення відеозапису. Вважає, що таким чином інспектор патрульної поліції порушив вимоги ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП. Вказану постанову він вважає незаконною, оскільки відповідач розглянув справу та притягнув його до адміністративної відповідальності за відсутністю доказів вчинення ним правопорушення, за відсутності доказів вини, упереджено, оскільки не взяв до уваги його пояснення, не дослідив обставини справи у сукупності, а керувався лише домислами, припущеннями та неіснуючими даними, тому вважає постанову в справі про адміністративне правопорушення такою, що не відповідає вимогам Закону і прийнятою з порушеннями процесуальних норм, та за таких умов винесена інспектором постанова підлягає скасуванню, тому він вимушений звернутися до суду з даним адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АР №927801 від 01 квітня 2017 року, винесену молодшим інспектором взводу забезпечення ГУНП в Запорізькій області старшим сержантом поліції Хоменко Володимиром Анатолійовичем про притягнення його, ОСОБА_1, до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. у зв'язку з відсутністю події адміністративного правопорушення та провадження по справі закрити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 адміністративний позов підтримав у повному обсязі, на задоволенні заявлених позовних вимог наполягає та просить позов задовольнити за підставами, викладеними у позовній заяві.

В судове засідання відповідачі по справі: інспектор взводу забезпечення супроводження ГУНП в Запорізькій області Хоменко В.А., представник відповідача Взводу забезпечення супроводження ГУНП в Запорізькій області, представник відповідача ГУНП в Запорізькій області не з'явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання судової повістки (а.с.10-12,17-19), про причини неявки суду не повідомлено, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки суду не представлено, заперечень проти позову та доказів на їх обґрунтування, суду не надано.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача, повно та всебічно вивчивши матеріали адміністративної справи, а також надані докази, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та враховуючи всі обставини по справі, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами адміністративної справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково з наступним підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частина 2 цієї статті встановлює, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з вимогами ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.8 КАС України, передбачено, що суд також повинен керуватись принципом верховенства права, відповідно до якого, права та свободи людини, визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується в цілях виховання особи, яка скоїла адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.2 ст.254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до п.2 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі №1395 від 07 листопада 2015 року, постанова у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно ст.288 КУпАП постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в районний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, визначеними КУпАП. При розгляді скарги відповідно до ст.293 КУпАП перевіряється законність і обґрунтованість винесеної постанови і може бути прийняте рішення про скасування постанови і закриття справи та згідно із п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності, порушення якої є підставою для скасування рішення уповноваженого органу, прийнятого із порушенням цієї процедури.

Відповідно до ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно зі ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 КАС України на спори фізичних осіб із суб'єктами владних помножень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії) поширюється компетенція адміністративних судів.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.3 КАС України суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих функцій.

У відповідності до ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показів свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1,2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 КАС України.

Відповідно до частини 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Судом встановлено, що постановою в справі про адміністративне правопорушення серії АР №927801, винесеної 01 квітня 2017 року інспектором взводу забезпечення супроводження ГУНП в Запорізькій області, було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 225,00 гривень, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.3).

З даної постанови в справі про адміністративне правопорушення вбачається, що 01 квітня 2017 року о 07 годині 52 хвилині, в місті на 297 км автошляху «Харків-Сімферополь», керуючи транспортним засобом «Мерседес-Бенс» державний номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_1 не надва перевагу в русі пішоходу, який рухався по пішохідному переходу, чим порушив вимоги правил п.п.18.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ч.ч.1-3 ст.122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями ч.2 ст.258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Зазначені норми права вказують на те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП виноситься на місці вчинення правопорушення. У такому випадку не здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП.

Як раніше зазначалося, у даному випадку провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП, не здійснювалося. Постанова від 01 квітня 2017 року серії АР № 927801 була складена на місці вчинення правопорушення, як це передбачено ч.4 ст.258 КУпАП.

Крім того, п.4 Розділу 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року № 1395 визначає, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених ст.80, ст.81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Таким чином, співробітником патрульної поліції правомірно не було складено протокол про адміністративне правопорушення, а винесено саме постанову.

Зазначені норми права вказують на те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП виноситься на місці вчинення правопорушення. У такому випадку не здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП.

Крім того, суд звертає увагу, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідає бланку постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, відповідно Додатку 5 до Інструкції.

Також, проаналізувавши рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, на яке посилається позивач щодо протиправності застосування відповідачем скороченої процедури провадження у справі (за місцем вчинення правопорушення), суд враховує, що висновки Конституційного Суду України про порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у ст.ст.257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП, стосуються виключно випадків застосування скороченого провадження у справах, на які не розповсюджуються вимоги ст.258 КУпАП.

Норми КУпАП, зокрема, ст.258 зазнали змін вже після вказаного рішення Конституційного Суду України, в результаті чого на справи, які віднесено до компетенції Національної поліції законодавцем було розповсюджено вимоги ч.4 ст.258 КУпАП - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення.

Такі зміни є чинними та не були визнані неконституційними у встановленому порядку.

З огляду на викладене, працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР України (ст.122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п.1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.18.1 ПДР України, водій транспортного засобу, який наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Відповідно до п.4.14 ПДР України, встановлено, що пішоходам забороняється а) виходити на проїздну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху.

Згідно ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

А отже, позивач дотримався вимог ПДР України, оскільки, як наголошено останнім в судовому засіданні, пішохід вийшов на пішохідний перехід вже коли його автомобіль знаходився на пішохідному переході.

Належних доказів, які спростовують це твердження позивача, відповідачем суду не надано та під час судового розгляду справи, відповідно до вимог ст. 71 КАС України, відповідачем не доведено.

Даючи правову оцінку обставинам справи та наявним у ній доказам, суд вважає, що оскаржувана постанова не містить посилань на докази вчинення особою, зокрема позивачем, правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а також доказів на спростування обставин, зазначених позивачем в обґрунтування адміністративного позову. Вище зазначена постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку.

Проте відповідачем при складанні постанови не були належним чином зібрані та досліджені докази, жодних посилань на докази, передбачені ст.251 КУпАП, у винесеній постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, немає.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідач та представники відповідачів в судове засідання повторно не з'явились. Крім цього суд зауважує, що крім постанови про адміністративне правопорушення, інших додаткових доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП (письмові пояснення позивача, пояснення свідків тощо), відповідачем не зібрано та суду не надано. Сама ж постанова таких доказів також не містить.

Будь-які докази, передбачені ст.251 КУпАП, які б встановлювали наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та вину ОСОБА_1 у його вчиненні, в матеріалах справи відсутні та відповідачами під час розгляду справи в суді не доведено. Таким чином, встановлені по справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. А отже, відповідач прийняв необгрунтоване рішення без урахування та встановлення усіх обставин, що мають істотне значення для вирішення питання про наявність правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.1,2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 КАС України.

Відповідно до частини 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Відповідач в судове засідання неодноразово не з'явився, заперечення на позов не подав. Крім цього суд зауважує, що крім постанови про адміністративне правопорушення, інших додаткових доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП (пояснення позивача або свідків, відео- чи фотофіксації, тощо), відповідачем не зібрано та суду не надано. Сама ж постанова таких доказів також не містить. Не неодноразові запити суду матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідачем не представлено.

Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Будь-які докази, передбачені ст.251 КУпАП, які б встановлювали наявність адміністративного правопорушення та вину ОСОБА_1 у його вчиненні, в матеріалах справи відсутні. Таким чином, встановлені по справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. А отже, відповідач прийняв необгрунтоване рішення без урахування та встановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення питання про наявність правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача про визнання неправомірною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованими, та, відповідно, такими, що підлягають до задоволення, а тому оскаржувану постанову слід скасувати.

Разом з тим, позовнї вимоги ОСОБА_1 про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно за ч.1 ст.122 КУпАП у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, то суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 247, частини 3 статті 284 КУпАП закривати провадження у справі про адміністративне правопорушення може лише орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, а не адміністративний суд, який перевіряє правомірність винесеної таким органом постанови. А тому, відсутні будь-які правові підстави для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 в цій частині.

На підставі викладеного та керуючись Правилами дорожнього руху України, затвердженими Постановою КМ України 10.10.2001 року №1306 зі змінами та доповненнями, ст.ст. 6, 7, 10, 11, 14, 18, 71, ст.ст. 94, 100, 104, 158-163, 167, 171-2 КАС України, ст. ст. 9, 122, 245, 251, 252, 255, 256, 280, 288 Кодексу про адміністративні правопорушення України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимог ОСОБА_1 до ГУНП в Запорізькій області, Взводу забезпечення супроводження ГУНП в Запорізькій області, ГУНП в Запорізькій області, молодшого інспектора взводу забезпечення супроводження ГУНП в Запорізькій області Хоменка Володимира Анатолійовича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Постанову молодшого інспектора взводу забезпечення супроводження ГУНП в Запорізькій області старшого сержанта поліції Хоменка Володимира Анатолійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серії АР № 927801 від 01 квітня 2017 року), про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255,00 гривень - скасувати.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, через Василівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дати проголошення постанови.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області Ю.В. СИДОРЕНКО