Справа № 711/712/17
Суддя: Дунаєв С. О.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 711/712/17

Номер проваджегння 2-а/711/75/17

28 березня 2017 року

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого судді: Дунаєва С.О.

при секретарі: Нарадько Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сивокозова Олександра Миколайовича про визнання бездіяльності неправомірною,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати бездіяльність ДВС України, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МУЮ Сивокозова О.М., щодо не винесення постанови про накладення штрафу на МВС України та про зобов'язання боржника добровільно виконати виконавчий лист, виданий 10.11.2016р. Придніпровським районним судом м. Черкаси у справі №823/194/16, неправомірною та зобов'язати відповідача винести постанову про накладення штрафу на МВС України за невиконання вищезазначеного виконавчого листа в добровільному порядку, якою також зобов'язати МВС України виконати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2016р. по справі №823/194/16 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа управління Міністерство внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання невинним та скасування висновку протягом 10 днів з дати винесення постанови, а копію зазначеної постанови направити сторонам виконавчого провадження. В обґрунтування позову позивач зазначив, що у зв?язку з тим, що рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2016р. про зобов?язання МВС України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.11.2015р. про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20.12.1990 № 565-XII «Про міліцію» та прийняти відповідне рішення з врахуванням правового висновку, викладеного в судовому рішенні, боржником добровільно не виконано, державний виконавець повинен був винести постанову про накладення на боржника штрафу. Вказану постанову державний виконавець не виніс, судове рішення боржником не виконано, а тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з?явився про причини неявки суд не повідомив, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, надав суду заперечення, в якому просив відмовити в задоволенні позову та зазначив, що вказане виконавче провадження закінчене відповідно до постанови державного виконавця від 31.01.2017р. на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв?язку із повним фактичним виконанням рішення суду.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Зокрема, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2016р. зобов?язано МВС України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.11.2015р. про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20.12.1990р. № 565-XII «Про міліцію» та прийняти відповідне рішення з врахуванням правового висновку, викладеного в судовому рішенні (а.с. 5-7).

26.12.2016р. на виконання вищевказаного рішення суду постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження № 53177590. Абзацом другим резолютивної частини даної постанови вказано, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів (а.с. 14).

31.01.2017р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Сивокозовим О.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 53177590 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», так як МВС України надало висновок про нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20.12.1990 № 565-XII «Про міліцію» та прийняло відповідне рішення з урахуванням правового висновку, викладеному в судовому рішенні (а.с. 47).

Позивач стверджує, що державний виконавець безпідставно не притягнув боржника до відповідальності за несвоєчасне виконання рішення суду, а тому звернувся до суду з зазначеним позовом.

Перевіряючи обставини справи та надаючи оцінку наданим сторонами доказам на підтвердження їх позицій, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 6 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Гарантією прав учасників виконавчого провадження є можливість звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби порушено їхні права, що передбачено ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 181 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.01.2017р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Сивокозовим О.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 53177590 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», так як МВС України надало висновок про нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20.12.1990р. № 565-XII «Про міліцію» та прийнято відповідне рішення з урахуванням правового висновку, викладеному в судовому рішенні. З урахуванням зазначеного відсутні підстави для вирішення питання про необхідність виконання судового рішення, яке вже фактично виконане.

Стосовно вимог про зобов'язання державного виконавця винести постанову про накладення штрафу на боржника за несвоєчасне виконання судового рішення, то суд зауважує наступне.

За своєю правовою природою повноваження державного виконавця щодо накладення штрафу на учасників виконавчого провадження є дискреційним повноваженням даного державного органу

Як випливає зі змісту Рекомендації № К (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року (надалі також "Рекомендація Я (80)2") під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. (Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи № К (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів.).

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Таким чином, позовна вимога щодо зобов'язання відповідача накласти штраф на іншого учасника виконавчого провадження є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому також задоволенню не підлягає.

За таких обставин позов не підлягає до задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 17, 18, 158-163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Придніпровський районний суд міста Черкаси. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений 03 квітня 2017 року.

Головуючий: С. О. Дунаєв