Справа № 462/6079/16-а
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/5073/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участі секретаря судового засідання: Чопко Ю.Т.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Василькевич В. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Залізничного об'єднання Управління Пенсійного фонду України в м. Львові на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 16 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії -

встановив:

18.11.2016 ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова, в якому просила визнати незаконною відмову відповідача в поновленні виплати та поверненні заборгованості її пенсії за період з 01.04.2015 та зобов'язати поновити виплату та виплатити позивачу заборгованість по ній за весь час затримки починаючи з 01.04.2015 року по час поновлення її виплати.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що припинення з 01.04.2015 виплати пенсії є незаконним, оскільки працює на посаді провідного спеціаліста фінансово-економічного відділу Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління, яке є органом військового управління Збройних сил України, за функціональною спрямованістю безпосередньо підпорядковується Головному крартирно-експлуатаційному управлінню Збройних сил України, яке входить до складу Міністерства оборони України. Тому, обмеження щодо виплати пенсії працюючому пенсіонеру не може застосовуватись до позивача.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 16 березня 2017 року позов задоволено.

Із цією постановою не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що при ухваленні цієї постанови судом неповністю з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІII внесено зміни до ст. 37 Закону України «Про державну службу», згідно якої, пенсія призначена відповідно до цієї статті, не виплачується. У зв'язку з чим, виплата пенсії позивачу з 01.04.2015 не здійснюється.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу у судовому засіданні заперечили.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про його дату, час та місце.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працює на посаді спеціаліста першої категорії фінансово-економічного відділу Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України та з 15.08.2013 одержує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу». Однак 01.04.2015 їй припинено виплату пенсії у зв'язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення». У вересні 2016 позивач звернулась до відповідача з заявою, поновити виплату пенсії та виплатити заборгованість по пенсії. Листом від 22.09.2016 в поновлені виплати пенсії позивачу відмовлено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що згідно положення про Західне територіальне квартирно-експлуатаційне управління, яке затверджене Начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України - Західне територіальне квартирно-експлуатаційне управління є органом військового управління. Згідно приписів п. 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», пенсійний орган безпідставно припинив виплату пенсії позивачу.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується частково, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 6 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ внесено зміни до таких законодавчих актів, зокрема, у статтю 37 Закону України «Про державну службу» внесено зміни в абзац перший та другий частини четвертої та викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус судів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Згідно пункту 3 розділ ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ, обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах у Міністерстві оборони України, Головному управлінні розвідки Міністерства оборони України, Міністерстві внутрішніх справ України, Національній поліції, Апараті Ради національної безпеки і оборони України, Державній спеціальній службі транспорту, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України, Державній прикордонній службі України, Управлінні державної охорони України, Державній пенітенціарній службі України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, Національній гвардії України, органах військової прокуратури або беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об'єктів у разі захоплення, відбитті спроб насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені відповідно до законів України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», на період виконання особами, яким вони призначені, повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про збройні сили України», Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Указом Президента України від 06.04.2011 «406/2011 «Про Положення про Міністерство оборони України та Положення про Генеральний штаб Збройних сил України» затверджено Положення про Міністерство оборони України.

Згідно ч. 1 Положення, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство оборони України входить до системи органів виконавчої влади і є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та реалізації державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва, а також у формуванні державної політики у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, профілактики травматизму невиробничого характеру, гідрометеорологічної діяльності.

Відповідно до п. 69 ч. 4 цього Положення, Міністерство оборони України відповідно до покладених на нього завдань утворює, ліквідує, реорганізовує підприємства, установи та організації, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посади та звільняє з посад їх керівників, формує кадровий резерв на посади керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міноборони України.

Постановою Кабінету Міністір України від 26.11.14 № 671 «Про затвердження Положення про Міністерство оборони України» (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 № 730) затверджено Положення Про Міністерство оборони України.

Згідно ч. 1 Положення Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міноборони є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.

Наказом Міністром оборони України від 09.04.2016 № 190 «Питання Міністерства оборони України» (в редакції наказу Міністерства оборони України від 09.06.2016 № 296) затверджено Схему підпорядкування підрозділів Міністерства оборони України та Збройних сил України.

Згідно Схеми, яка міститься в цьому наказі до складу Міністерства оборони України входить Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних сил України.

Відповідно до Положення про Західне територіальне квартирно-експлуатаціне управілння, Затвердженого Начальником Головного квартирно-експлуатаціне управілння Збройних сил України, Західне територіальне квартирно-експлуатаціне управілння є юридичною особою і підпорядковане Головному квартирно-експлуатаціному управілнню Збройних Сил України.

У судовому засіданні позивач, надав довідку від 08.06.2017 № 303/23/з/999, яка видана Західним територіальним квартирно-експлуатаційним управлінням, згідно якої ОСОБА_1 дійсно працює на посаді державного службовця - провідним спеціалістом фінансово-економічного відділу Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України, яке входить до системи Міністерства оборони України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, дійшов до висновку, що не застосування обмеження щодо виплати пенсії особам «які перебувають на посадах у Міністерстві оборони України» стосується не конкретно працівників апарату самого міністерства як органу, а в цілому всієї системи Міністерства оборони України з усіма його структурними підрозділами.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що положення п. 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ розповсюджується на позивача, адже остання перебуває на посаді провідного спеціаліста фінансово-економічного відділу Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління, який в свою чергу належить до системи Міністерства оборони України.

Однак, розглядаючи спір, суд першої інстанції не застосував вимоги ч. 2 ст. 99 КАС України, згідно якої для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод чи інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який обчисляється з дня коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а згідно ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Враховуючи вище викладене, приймаючи до уваги дату звернення позивача до суду із розглядуваним позовом (18.11.2016), відсутність поважних причин для поновлення строку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині з 01.04.2015 по 17.05.2016 року включно слід залишити без розгляду, а позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити, починаючи з 18.05.2016.

Враховуючи те, що постанова суду першої інстанції прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її скасування та прийняття нової постанови, якою позов задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

постановив:

апеляційну скаргу Залізничного об'єднання Управління Пенсійного фонду України в м. Львові задовольнити частково.

Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 16 березня 2017 року у справі № 462/6079/16-а скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Адміністративний позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про зобов'язання виплати пенсії та повернення заборгованості з її виплати за період з 01 квітня 2015 по 17 травня 2016 року включно залишити без розгляду.

Визнати незаконною відмову Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова в поновленні ОСОБА_1 виплати пенсії.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова поновити ОСОБА_1 виплату пенсії з 18 травня 2016 року.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Постанова в повному обсязі складена та підписана 19.06.2017