Справа № 802/638/16-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 червня 2017 р. Справа № 802/638/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима Петровича,

за участю секретаря судового засідання: Шевченка Р.В.

позивача та його представника: ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області, голови Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області ОСОБА_4

про: визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з Вищого адміністративного суду України на новий судовий розгляд надійшла справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що розпорядженням голови Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області № 58 від 15.02.2016 року припинено управління праці та соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації шляхом його ліквідації та утворено управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької районної державної адміністрації.

Розпорядженням голови Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області № 36-рк від 14.04.2016 року, у звязку з ліквідацією управління праці та соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації, позивача, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, звільнено з посади начальника управління праці та соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації.

Позивач, вказуючи на протиправність дій відповідача щодо його звільнення, та, посилаючись на те, що згідно розпорядження голови Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області № 58 від 15.02.2016 року новоутворене управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької районної державної адміністрації є правонаступником прав та обовязків ліквідованого управління праці та соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації, просив поновити його на роботі на посаді начальника управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької районної державної адміністрації.

З урахуванням висновків Вищого адміністративного суду України у даній справі та заяви про зміну позовних вимог від 25.05.2017 року, одночасно із вимогами про визнання протиправним та скасування розпорядження про його звільнення та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, просить зобовязати голову Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області прийняти розпорядження про звільнення його з посади у звязку із переведенням на посаду начальника новоутвореного управління в порядку п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та прийняти його на роботу у звязку із переведенням з 16.04.2016 року.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд позов задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві із змінами.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечили та просили суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що новоутворене управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької районної державної адміністрації не є правонаступником прав та обовязків ліквідованого управління праці та соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації, а приписи ч. 2 ст. 40 КЗпП України не поширюються на випадки повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень.

Судом встановлено, що предметом цього спору є питання законності звільнення особи з займаної посади, а отже, зясування цих обставин та правомірності дій відповідача і має бути перевірене в судовому засіданні в порядку ч. 3 ст. 2 КАС України з метою прийняття законного і обґрунтованого судового рішення.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, з огляду на наступне.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 30 Закону України "Про державну службу" державна служба припиняється, передусім, із загальних підстав, передбачених КЗпП України.

Наявна у справі копія розпорядження голови Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області № 36-рк від 14.04.2016 року свідчить про те, що у звязку з ліквідацією управління праці та соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації позивача ОСОБА_1 15.04.2016 року звільнено з посади начальника цього управління відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації (ч. 3 ст. 40 КЗпП України).

Відповідно до ч. 3 ст. 36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Положення про управління праці та соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації, затверджене розпорядженням голови РДА № 438 від 11.08.2010 року, та Положення про управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької районної державної адміністрації, затверджене розпорядженням голови РДА № 144 від 07.04.2016 року, свідчать про відсутність юридичного факту щодо змін в організації виробництва і праці, які є підставою для звільнення працівника відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно вказаних Положень, основні завдання та функції ліквідованого та новоствореного управлінь щодо забезпечення реалізації в районі державної політики у сфері соціально-трудових відносин та інші залишились без змін, натомість розширено його функції в частині реалізації державної політики стосовно сімї, дітей та молоді.

Крім того, 18.01.2016 року головою Хмільницької райдержадміністрації ОСОБА_4 затверджено штатний розпис управління праці та соціального захисту населення в кількості 41 штатної одиниці з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 57402 грн., який вводиться в дію з 01.01.2016 року. Згідно затвердженого 03.03.2016 року Переліку змін № 1 до штатного розпису на 2016 рік управління праці та соціального захисту населення також передбачено 41 штатну одиницю з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 70315 грн.

В подальшому, 08.04.2016 року відповідачем затверджено штатний розпис управління соціальної та молодіжної політики також в кількості 41 штатної одиниці з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 70315 грн., який вводиться в дію з 07.04.2016 року. А згідно переліку змін № 1 до нього від 22.04.2017 року, який введений в дію також з 22.04.2016 року штатна кількість одиниць склала 38 з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 65491 грн.

Тобто, судом встановлено, що фактичного скорочення чисельності штату працівників на час звільнення позивача з посади не відбулося.

Надані в судовому засіданні пояснення позивача та представників відповідачів свідчать про те, що ОСОБА_1 відмовлено у можливості переведення у звязку із ліквідацією управління праці та соціального захисту населення. При цьому відповідачами не надано доказів того, що Хмільницька районна державна адміністрація не мала можливості перевести ОСОБА_1 з його посади на рівнозначну. Навпаки, як встановлено в судовому засіданні, посада, яку займав позивач ОСОБА_1 до звільнення, не виключалась зі штатного розпису. При цьому, представники відповідачів під час судового розгляду справи визнали той факт, що інші працівники ліквідованого управління праці та соціального захисту населення, окрім звільненого ОСОБА_1 та ще декількох працівників, були переведені в новостворене управління соціальної та молодіжної політики на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України.

Конституція України зобовязує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Таким чином, відповідний субєкт владних повноважень повинен діяти згідно із законом, оскільки його повноваження вичерпно визначені у законі.

Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобовязання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Проте, зазначене зобовязання відповідачами не виконано, і відповідно, трудові гарантії позивача як працівника були порушені.

З огляду на викладене суд вважає, що при звільненні ОСОБА_1, Хмільницька районна державна адміністрація не діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що призвело до порушення права позивача на працю.

Даний висновок суду повністю узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України у даній справі, викладеній в ухвалі від 25.04.2017 року.

Щодо позовних вимог про зобовязання голови Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області прийняти розпорядження про звільнення позивача з посади у звязку із переведенням на посаду начальника новоутвореного управління в порядку п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та прийняти його на роботу у звязку із переведенням.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України визначено, що підставою припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

Аналіз даної норми свідчить, що припинення трудового договору у звязку із переведенням здійснюється за волевиявленням двох сторін трудового договору, ініціативою або пропозицією власника або уповноваженого ним органу та згодою працівника.

З огляду на відсутність ініціативи та не виконання зобовязання власником щодо переведення позивача на роботу, хоч така можливість була, та відсутність відповідної згоди позивача на час звільнення, зобовязання переведення у даній справі не є належним способом захисту прав та інтересів позивача.

Відповідно до абз. 2 п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", у випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Відповідно до вимог ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення, про зобовязання відповідача вчинити певні дії, стягнення з відповідача коштів тощо. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З огляду на викладене, враховуючи попередній висновок про незаконність звільнення ОСОБА_1, а також виходячи зі змісту п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України щодо можливості поновлення незаконно звільненого працівника на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи, суд, з метою захисту прав та інтересів позивача, з урахуванням вимог ст. 162 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов шляхом поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької районної державної адміністрації, оскільки попередньо встановлено збереження посади, яку займав позивач ОСОБА_1 до звільнення, у новоутвореному управлінні.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП України).

Відповідно до пунктів 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (правова позиція ВСУ по справі № 6- 1093цс15 від 23.12.2015 р.).

А у відповідності до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 21.01.2015 року у справі № 6-203цс14, у випадках підвищення тарифних ставок та посадових окладів в установі відповідно до актів законодавства в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу підвищення, коригується на коефіцієнт їх підвищення.

Середня заробітна плата позивача за час вимушеного прогулу, з урахуванням 21 робочого дня в лютому 2016 року та 22 робочих днів в березні 2016 року складає 5 764 грн. 85 коп. Всього робочих днів за два місяці 43. Середньоденний заробіток за два місяці складає 5 764,85 грн. / 43 дні = 134,06 грн.

Коригування на коефіцієнт підвищення посадового окладу (передбачено Постановою Кабінету Міністрів України №292 від 06.04.2016 року, введена в дію з 01.05.2016 р., Постановою КМУ №15 від 18.01.2017 року, введена в дію з 01.01.2017 року) з 01.05.2016 року посадовий оклад підвищився з 1740 грн. на 4824 грн.; з 01.01.2017 року посадовий оклад підвищився з 4824 грн. на 5300 грн.

Коригування на коефіцієнт підвищення доплати за ранг з 01.05.2016 року доплата за ранг підвищилася з 70 грн. на 500 грн.

Коригування на коефіцієнт підвищення надбавки за вислугу років (згідно ст. 52 Закону України «Про державну службу» з 01.05.2016 року надбавку за вислугу років на державній службі встановлено на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу). Оскільки стаж державної служби позивача ОСОБА_1 на момент звільнення становив 22 роки, то слід застосовувати 50 % посадового окладу. З 01.05.2016 року надбавка за вислугу років складає 2412 грн. (4824 грн./2). З 01.01.2017 року надбавка за вислугу років складає - 2650 грн. (5300 грн./ 2).

Середньоденний заробіток з 01.05.2016 р. з урахуванням коригування коефіцієнту розміру окладу, виплат за ранг, надбавок за вислугу років та за інтенсивність разом складає 384,15 грн.; з 01.01.2017 р. - 417,78 грн.

Відповідно до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 N 58 днем звільнення вважається останній день роботи.

Згідно розпорядження Хмільницької районної державної адміністрації від 14.04.2016 року № 36-рк ОСОБА_1 з посади начальника управління праці та соціального захисту населення Хмільницької райдержадміністрації звільнено 15.04.2016 року.

Отже, період вимушеного прогулу з 16.04.2016 р. - день, наступний від дати звільнення по 14.06.2017 р. - дата прийняття рішення у справі. З квітня 2016 р. по грудень 2016 року період вимушеного прогулу позивача складає 168 робочих днів; з січня 2017 року по червень 2017 року - 110 робочих днів

Середній заробіток за час вимушеного прогулу складає за період з 16.04.2016 р. по 30.04.2016 р. - 134,06 грн. х 10 днів = 1340,60 грн. За період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. - 384,15 грн. х 168 днів = 64537,20 грн. За період з 01.01.2017 р. по 14.06.2017 р. - 417,78 грн. х 110 днів = 49955,80 грн.

Отже, заробітна плата за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь позивача складає 115 833,60 грн. (1340,60 + 64537,20 + 49955,80).

З урахуванням того, що згідно вимог ч. 5 ст. 35 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню, відповідно до ст. 256 КАС України, суд вважає за необхідне постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги в сумі 3000 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, серед інших, витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Отже, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню відповідачем.

Вирішуючи питання про наявність підстав для присудження на користь позивача понесених ним витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги по адміністративній справі від 21.04.2016 року, суд керується частиною першою 1 статті 90 КАС України, в силу якої, витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

В свою чергу, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ч. 3 ст. 90 КАС України).

Статтею 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справах не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Розмір мінімальної заробітної плати у 2016 році з 01.05.2016 року становив 1450 грн., з 01.12.2016 року - 1600 грн., а у 2017 році 3200 грн.

Враховуючи те, що з вказаним позовом позивач звернувся до суду в травні 2016 року, дана адміністративна справа перебувала на розгляді, крім суду першої в апеляційній та касаційній інстанціях, кількість відпрацьованих представником позивача годин у судовому засіданні виходячи із даних журналів судових засідань перевищує розмір наданої правової допомоги, суд дійшов висновку, що заявлена до відшкодування сума витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн. підлягає відшкодуванню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області "Про увільнення ОСОБА_1П." від 14.04.2016 року № 36-рк.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької районної державної адміністрації.

Стягнути з Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області на користь ОСОБА_1 115833,60 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Постанову суду в частині поновлення на посаді та присудження виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідент. номер НОМЕР_1) 3000 грн. витрат на правову допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Альчук Максим Петрович