Справа № 298/11/17,2-а/298/8/17
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/4098/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 27.02.2017 року в справі № 298/11/17 за позовом ОСОБА_1 до Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суду з адміністративним позовом до Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови здійснити перерахунок пенсії позивачу згідно поданої 26 серпня 2016 року заяви на підставі довідок прокуратури Закарпатської області № 233 від 16 серпня 2016 року та № 439 від 29.12.2016 року з додатками про заробітну плату станом на 01 грудня 2015 року; зобов'язати Перечинське об'єднане управління ПФУ Закарпатської області здійснити перерахунок його пенсії згідно поданої 26 серпня 2016 року заяви на підставі експертного висновку щодо перерахування розміру пенсії на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII із суми 14998,39 грн., про заробітну плату станом на 01 грудня 2015 року, виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку, та провести йому доплату - різницю між фактично отриманою ним та належної до сплати суми пенсії з 01 січня 2016 року по фактичний час повторного перерахунку і на вказаних умовах здійснювати її подальшу виплату.

Постановою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 27.02.2017 року вказаний позов задоволено повністю.

Не погодившись із зазначеною постановою суду, Перечинським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області подано апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що позивачу правомірно відмовлено в проведенні перерахунку пенсії відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-XII, оскільки з набранням чинності Законом № 1697-VII припинили свою дію норми Закону № 1789-XII, які визначали порядок і умови перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій.

На підставі п.1 ч.1 ст. 197 КАС розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 з вересня 2002 року перебуває на обліку в Перечинському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області як пенсіонер за вислугу років згідно із Законом України «Про прокуратуру».

Відповідно до відповіді на заяву ОСОБА_1 від 28.12.2016 року № 2861/03 Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, позивачу 02.09.2002 року було призначено пенсію згідно із Законом України «Про прокуратуру» в розмірі 90 % від суми місячного заробітку. З 01 жовтня 2011 року було внесено зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», зокрема, змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим в розмірі 80% від суми місячної (чинної) заробітної плати. Так, з 01.07.2012 року було проведено перерахунок пенсії в розмірі 80% від суми заробітку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії управління щодо відмови здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 є протиправними, оскільки прийняття нового Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII та Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIIІ призвело до звуження змісту та обсягу його прав та гарантій як працівника прокуратури, а тому до спірних правовідносин підлягали застосуванню норми Закону № 1789-XII.

Такий висновок суду першої інстанції є помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 50-1 Закону № 1789-XII, в редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Згідно з частиною дванадцятої статті 50-1 Закону № 1789-XII, в редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії, обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Відповідно до частини сімнадцятої статті 50-1 Закону № 1789-XII, в редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії, призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

В подальшому вказані правові норми зазнали змін як щодо права особи на отримання пенсії, так і щодо її розміру у відсотках до заробітку та порядку її призначення та перерахунку.

Так, з 01 січня 2015 року частина вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-XII була чинною в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України», згідно з якою умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Крім того, із набранням з 15 липня 2015 року чинності Законом № 1697-VII, Закон 1789-XII визнано таким, що втратив чинність, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втратила чинність з 15 грудня 2015 року.

Після 15 липня 2015 року спірні правовідносини регулюються статтею 86 Закону № 1697-VII, частиною двадцятою якої визначено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, однак на даний час такий порядок не прийнятий.

Норм щодо перерахунку пенсій, аналогічних тим, що втратили чинність Закон № 1697-VII не містить, а відсутність постанови Кабінету Міністрів України, яка визначає умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не може бути підставою для застосування норми Закону, яка втратила чинність.

Разом з цим, 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (далі - Закон № 213-VIII), пунктом п'ятим Прикінцевих положень якого передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 1789-XII.

Закон № 213-VIII чинний, а до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно з вказаної дати скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 1789-XII.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» внесені зміни до постанови КМУ від 31.05.2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», зокрема п.4 (про перерахунок пенсії) виключено.

Враховуючи те, що на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії в законодавстві були відсутні норми, які б регламентували умови та порядок проведення такого перерахунку, у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку.

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є помилковим.

Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються і на питання допустимості зменшення соціальних витрат, про що зазначено в рішенні цього суду від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії».

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 202 КАС України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Апеляційну скаргу Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області задовольнити.

Постанову Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 27.02.2017 року в справі № 298/11/17 - скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Перечинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. В. Костів
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель