Справа № 814/163/17
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/163/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Федусика А.Г.,

- Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції (далі ГУНП) в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу ГУНП в Миколаївській області від 06 січня 2017 року №5 о/с про його звільнення з поліції, поновлення на посаді старшого інспектора відділу управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у ГУНП в Миколаївській області не проводилась ані реорганізація ані скорочення штатів. Під час вирішення питання про його звільнення, всупереч вимогам ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію", ст. 49-2 КЗпПУ йому не було запропоновано жодну з вільних вакансій рівнозначну раніше займаній посаді.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року адміністративний позов задоволений.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, ГУНП в Миколаївській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги ГУНП в Миколаївській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

07 листопада 2015 року ОСОБА_2 призначено на посаду старшого інспектора Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

01 березня 2016 року атестаційною комісією №7 ГУНП в Миколаївській області ухвалене рішення про те, що ОСОБА_2 не відповідає займаній посаді, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Наказом начальника ГУНП в Миколаївській області №121 о/с від 31 травня 2016 року ОСОБА_2 було звільнено з поліції через службову невідповідність, на підставі висновків атестаційної комісії №7 від 01 березня 2016 року.

17 жовтня 2016 року постановою Миколаївського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №814/1247/16 наказ №121 о/с від 31 травня 2016 року визнано протиправним та скасовано, а ОСОБА_2 поновлено на посаді старшого інспектора відділу Управління кадрового забезпечення ГУНП в Миколаївській області.

03 листопада 2016 року наказом ГУНП в Миколаївській області №302 о/с на підставі вищезазначеної постанови, позивача поновлено на посаді старшого інспектора відділу управління кадрового забезпечення ГУНП в Миколаївській області.

07 листопада 2016 року ОСОБА_2 попереджено про можливе наступне звільнення зі служби в поліції у зв'язку зі скороченням тимчасових штатів.

06 січня 2017 року наказом начальника ГУНП в Миколаївській області №5 о/с ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції за п.4 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" у зв'язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів.

Не погоджуючись з вищевказаним наказом позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не проводилася реорганізація чи скорочення штатів, а лише заміна тимчасового штатного розпису на постійний, позивачу не було запропоновано жодної іншої посади, як в постійному штаті ГУНП в Миколаївській області так і в іншому органі чи підрозділі поліції, а тому суд дійшов висновку, що всі ці обставини, свідчать про протиправність звільнення позивача зі служби та про необхідність поновлення його на посаді.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що розрахунок суми заробітної плати за час вимушеного прогулу здійснюється на підставі Наказу Міністерства внутрішніх справі України від 06 квітня 2016 року № 260 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання", згідно якого загальна тривалість вимушеного прогулу ОСОБА_2 склала 44 календарних днів (з 07 січня 2017 року по 20 лютого 2017 року).

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідають вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України "Про національну поліцію", Кодексу Законів про працю України.

В апеляційній скарзі ГУНП в Миколаївській області вказується на те, що висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено факту скорочення посади позивача суперечить доказам та є необґрунтованим. Також апелянт зазначає, що під час вирішення питання про призначення ОСОБА_2 на посаду постійного штату після скорочення попередньої, було взято до уваги висновок атестаційної комісії про його службову невідповідність, визначений у протоколі ОП №15.00004199.0023644 від 01 березня 2016 року, враховано попередній досвід та відношення до службової дисципліни, як на службі в міліції, так і на службі в поліції (те, що він неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності) та з врахуванням зазначених відомостей не прийнято позитивного рішення.

Крім того, в апеляційній скарзі вказується на те, що судом першої інстанції помилково застосовано нормативний акт для розрахунку виплат вимушеного прогулу, що призвело до неправильного визначення кількості днів вимушеного прогулу.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта з огляду на наступне.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію" у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі п. 4 ч.1 ст. 77 цього Закону.

Пункт 5 ч.10 ст. 62 Закону України "Про Національну поліцію" встановлює, що поліцейський у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.

Судова колегія вважає помилковим посилання апелянта на те, що в даних спірних правовідносинах не можуть бути застосовані норми КЗпПУ, оскільки існує усталена судова практика про те, що під час вирішення адміністративних спорів із публічної служби пріоритетними для застосування є норми спеціальних законів, а в питаннях, не врегульованих спеціальним законодавством, підлягають застосуванню норми трудового законодавства.

Пленум Верховного Суду України у постанові "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року №9 роз'яснив, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням у зв'язку зі скороченням чисельності штатів, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у роботодавця мали місце зміни в організації виробництва і праці (якщо йдеться про звільнення у зв'язку із ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації), скорочення чисельності або штату працівників, чи додержувався власник або уповноважений ним орган норм законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази змін в організації виробництва і праці, а також те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, і те, чи не мав звільнений працівник переважне право залишитися на роботі та чи було попереджено його за 2 місяці про наступне звільнення (п.21 постанови).

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Національної поліції України №6 від 06 листопада 2015 року були затверджені тимчасові штати органів і підрозділів головних управлінь, у тому числі і Миколаївської області (а.с. 75).

Наказом Національної поліції України від 31 травня 2016 року №440 дск "Про організаційно-штатні зміни в ГУНП в Миколаївській області" були скасовані всі тимчасові штати даного управління, скорочені усі посади і оголошені постійні штати (а.с. 67-76).

Суд першої інстанції, дослідивши додатки до цього наказу обґрунтовано зазначив, що ніякої реорганізації у ГУНП в Миколаївській області не відбувалось.

Апелянт, не погоджуючись з висновком суду про відсутність скорочення штатів в ГУНП в Миколаївській області, зазначає, що даний висновок зроблений без дослідження належних доказів.

Даний аргумент апелянта суперечить доказам, які ним надані в додатках до заперечення на адміністративний позов.

Так, представником відповідача наданий звіт щодо кількості посад співробітників поліції за штатним розписом ГУНП в Миколаївській області та наявність не займаних посад, згідно штатного розпису станом на 01 лютого 2017 року (а.с. 67-73).

Із цього звіту, зокрема вбачається, що штатна чисельність поліцейських ГУНП в Миколаївській області повинна складати - 2 930 особи, проте некомплект штатної чисельності складає - 806 осіб.

З огляду на викладене, судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок про наявність в органах національної поліції, вакантних посад та про відсутність, з боку суб'єкта владних повноважень, пропозицій щодо працевлаштування позивача.

Відповідач не заперечує того факту, що позивачу не пропонувалися при скороченні штатів інші посади в органах поліції, також про те, в результаті скорочення штатів кількість працівників не зменшилася.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що при вирішенні питання про призначення ОСОБА_2 на посаду постійного штату після скорочення попередньої, було взято до уваги висновок атестаційної комісії про його службову невідповідність, та враховано те, що він неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Однак, судова колегія критично ставиться до таких доводів апелянта, оскільки, по-перше, висновок атестаційної комісії є необґрунтованим та таким, що суперечить законодавству, що було вирішено судовим рішення, яке набрало законної сили у справі №814/1247/16, а, по-друге, в матеріалах справи міститься довідка про те, що у позивача взагалі відсутні діючі дисциплінарні стягнення (а.с. 26).

У той же час, при наявності даних обставин, апелянт вважає, що він діяв в законодавчих рамках, а саме відповідно до ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію", оскільки дана правова норма не встановлює обов'язку пропонувати працівнику іншу посаду в органах поліції.

Такі посилання апелянта суперечать п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, згідно з яким, звільнення за скороченням можливе лише за умови, якщо працівник відмовився від переведення на іншу роботу.

Крім того, в матеріалах справи наявний рапорт позивача від 08 грудня 2016 року про надання можливості проходити подальшу службу на іншій або рівнозначній посаді цього ж структурного підрозділу або іншого підпорядкованого структурного підрозділу ГУНП в Миколаївській області, але відповідач не врахував бажання позивача під час прийняття наказу про його звільнення у зв'язку зі скороченням.

Управління кадрового забезпечення ГУНП в Миколаївській області повідомило позивача, що за рішенням суду висновки атестування щодо невідповідності його займаній посаді та звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, не скасовані, а тому будь яки посади в постійних штатах ГУНП в теперішній час йому не пропонуються.

Докази пропонування в подальшому позивачу інших посад та доказів відмови від запропонованих посад в матеріалах справи відсутні, таких доказів не надано і апелянтом до суду апеляційної інстанції.

Є обґрунтованим стягнення судом на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Згідно ч.2 ст.235 КЗпПУ при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Розрахунок суми заробітної плати за час вимушеного прогулу здійснюється на підставі Наказу Міністерства внутрішніх справі України від 06 квітня 2016 року № 260 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання"

Відповідно до п. 9 вказаного Порядку, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за неповний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

З матеріалів справи вбачається, що загальна тривалість вимушеного прогулу ОСОБА_2 склала 44 календарних днів (з 07 січня 2017 року по 20 лютого 2017 року).

Відповідно до довідки про грошове утримання, середньоденне грошове утримання позивача складало 200,32 гривень, а середньомісячне - 6 210,00 грн. Відтак, сума середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу складає 8 814,08 гривень (44*200,32 грн.). При цьому, із цієї суми 8 814,08 грн., сума заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 6 210,00 грн. підлягає негайному виконанню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 КАС України постанови про поновлення на посаді у відносинах публічної служби; присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; виконуються негайно.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального закону та вирішив справу по суті правильно, тому постанова суду першої інстанції в порядку ст.200 КАС України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій сторонам та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Головуючий: Т.М. Танасогло

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.В. Яковлєв