Справа № 265/7888/16-а
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Адамова Т.С.
Суддя-доповідач - Васильєва І.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року справа № 265/7888/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

Головуючого судді: Васильєвої І.А.

Суддів: Василенко Л.А.

Компанієць І.Д.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 24 березня 2017 року по справі № 265/7888/16-а (головуючий І інстанції Адамова Т.С.) за позовом ОСОБА_3 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області про визнання неправомірними дій щодо припинення виплати пенсії по інвалідності та зобов'язання поновити виплату пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

26 грудня 2016 року ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3.) звернулась до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя з адміністративним позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області (далі - відповідач, управління) з вимогами:

-визнати неправомірними дії відповідача про припинення виплати пенсії за інвалідністю у зв'язку з відсутністю позивача у місці тимчасового мешкання на час перевірки, а також відмову у видачі довідки про припинення виплати пенсії;

-зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити призначену пенсію за весь період заборгованості, починаючи з червня 2016 року;

-витребувати у відповідача довідку про призначення пенсії за інвалідністю, довідку про виплату пенсії за 2016 рік, та дані про причини припинення виплати пенсії (арк. справи 1-4).

Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 24 березня 2017 року адміністративний позов задоволений частково:

-визнано неправомірними дії відповідача щодо призупинення виплати пенсії позивачу починаючи з червня 2016 року;

- скасовано протокол № 14 засідання районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради від 27 лютого 2017 року, в частині відмови позивачу у призначенні (відновленні) соціальної виплати ВПО;

- зобов'язано відповідача відновити позивачу з 01 червня 2016 року виплату пенсії по інвалідності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 КАС України допущено негайне виконання постанови суду в частині виплати пенсії у межа суми за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовлено (арк. справи 65-72).

Не погодившись із даним рішенням суду першої інстанції відповідач (далі - апелянт) звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в доводах якої зазначив, що у жовтні 2016 року позивачка звернулася до управління ПФУ з заявою про повідомлення причин припинення пенсійних виплат, та 31 жовтня 2016 року відповідачем було надано відповідь, де зазначено, що Пенсійним фондом України проведена перевірка інформації про реєстрацію пенсіонерів в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб, за підсумками якої було здійснене тимчасове призупинення виплати пенсії. 29 липня 2016 року було включено індивідуальну інформацію до списків щодо отримання інформації для призначення (відновлення) пенсії внутрішньо переміщеним особам, яку було направлено до УСЗН для прийняття рішення комісії з питань призначення (відновлення) виплати пенсії на підставі акту обстеження відповідно до Постанови КМУ № 365 від 23 червня 2016 року. На підставі акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї щодо відсутності заявниці за місцем проживання, на засіданні районної комісії 27 лютого 2017 року прийнято рішення щодо відмови у призначенні соціальної виплати внутрішньо переміщеній особі, про що зазначено у відповідному протоколі № 14 від 27 лютого 2017 року.

З урахуванням викладеного апелянт вказав, що оскільки позивач фактично мешкає за адресою АДРЕСА_1, їй необхідно звернутись до УПСЗН в Центральному районі м. Маріуполя із заявою про відновлення виплати пенсії, з огляду на що відповідач не має правових підстав для відновлення виплати пенсії позивачу з 01 червня 2016 року. На підставі викладеного апелянт просив суд задовольнити апеляційну скаргу, скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог (арк. справи 75-77).

Відповідно до вимог частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Позивач до судового засідання не з'явилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлена судом належним чином, апелянт надіслав на адресу клопотання про розгляд справи за його відсутності, тому у відповідності до статті 197 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Як встановлено судом першої, апеляційної інстанції та не є спірним між сторонами, позивач з 2006 року знаходиться на обліку та отримувала раніше пенсію за інвалідністю у Ленінському районному управлінні Пенсійного фонду міста Донецьк, за висновком МСЕК від 30 липня 2014 року їй було призначено другу групу інвалідності безстроково, відповідно до пенсійного посвідчення ВВ № 612741 від 02 листопада 2011 року позивач є отримувачем пенсії по інвалідності (арк. справи 7-8).

з 01 серпня 2014 року позивач стала на облік в управлінні Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя, правонаступником якого є відповідач та до червня 2016 року отримувала пенсію по інвалідності.

Позивач є переміщеною особою відповідно до довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України від 25 листопада 2014 року (арк. справи 9/зв).

27 травня 2016 року строк дії довідки було закінчено, тому управлінням з 01 червня 2016 року зупинено виплату пенсії по інвалідності позивачу. 02 червня 2016 року продовжено строк дії довідки, з урахуванням чого 26 липня 2016 року позивач звернулась до відповідача з заявою про відновлення виплати пенсії, надавши до заяви довідку переміщеної особи з відміткою про продовження строку дії довідки та реквізити рахунку, відкритого в ДОУ АТ «Ощадбанк» (арк. справи 27).

У жовтні 2016 року позивач звернулася до відповідача з заявою про повідомлення причин припинення пенсійних виплат, та 31 жовтня 2016 року відповідачем надано відповідь, де зазначено, що Пенсійним фондом України проведена перевірка інформації про реєстрацію пенсіонерів в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. За підсумками перевірки було здійснене тимчасове призупинення виплати пенсії. 29 липня 2016 року було включено індивідуальну інформацію до списків щодо отримання інформації для призначення (відновлення) пенсії внутрішньо переміщеним особам, яку було направлено до УСЗН для прийняття рішення комісії з питань призначення (відновлення) виплати пенсії на підставі акту обстеження відповідно до Постанови КМУ № 365 від 23 червня 2016 року (арк. справи 52).

24 листопада 2016 року вона з'явилася до управління соціального захисту для особистої чергової ідентифікації та відмітки довідки переселенця, де їй повідомили про те, що виплата пенсії та її нарахування припинені з причини відсутності її у місті зареєстрованого у місті Маріуполі мешкання, як переселенця, тому такі дії вона вважає протиправними, як такі, що не відповідають вимогам діючого законодавства.

На підставі акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї щодо відсутності заявниці за місцем проживання, на засіданні районної комісії 27 лютого 2017 року прийнято рішення щодо відмови у призначенні соціальної виплати, про що зазначено у відповідному протоколі № 14 від 27 лютого 2017 року (арк. справи 52, 54-56).

Тому з червня 2016 року по теперішній час пенсію позивач не отримує, при цьому відповідач з своїх запереченнях вказував, що відповідачем до комісії, що здійснює обстеження матеріально-побутових умов сім'ї було направлено списки тимчасово переміщених осіб, стосовно яких необхідно зробити перевірку на предмет їх проживання на зазначених адресах, у даному списку була позивач.

Наразі жодної відповідні щодо підтвердження чи скасування інформації про адресу проживання позивачки до управління не надходило (арк. справи 28).

Таким чином спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно припинення виплати пенсії позивачу з червня 2016 року обумовлюючи припинення вимогами Постанови КМУ: № 365 від 08.06.2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» з урахуванням проведеної перевірки, за наслідками якої складено акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї щодо відсутності заявниці за місцем проживання, та на засіданні районної комісії 27 лютого 2017 року прийнято рішення щодо відмови у призначенні соціальної виплати внутрішньо переміщеній особі, про що зазначено у відповідному протоколі № 14 від 27 лютого 2017 року, та як наслідок, наявність підстав для поновлення, нарахування та виплати пенсії позивачу.

З приводу викладеного колегія суддів звертає увагу, що право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-VI.

Частиною 1 статті 47 вказаного Закону встановлено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема в інших випадках, передбачених частиною 1 статті 49 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною першою статті 49 вказаного закону та включають таки випадки для припинення пенсії:

- якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

- у разі смерті пенсіонера;

- у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

- в інших випадках, передбачених законом.

Будь яких інших підстав для припинення виплати пенсії не передбачено, а тому посилання апелянта на відсутність позивача за місцезнаходженням, про що складено акт обстеження на підставі якого прийнято рішення щодо відмови у призначенні соціальної виплати внутрішньо переміщеній особі, як підставу для припинення нарахування пенсійних виплат, не приймається судом апеляційної інстанції з огляду на те, що постанова КМУ та акт обстеження не є законом, а є підзаконними нормативно-правовими актами, тому мають нижчу юридичну силу, тому такі посилання відповідача не є випадком і належною підставою для припинення позивачу виплат, передбачених частиною 1 статті 47 Закону № 1058-IV в рамках статті 49 вказаного Закону.

До того ж у позивача наявна довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 25 листопада 2014 року № НОМЕР_1, яка не скасована та діє безстроково (арк. справи 9/зв), про що також повідомлено 23 березня 2017 року управлінням соціального захисту населення Лівобережного району (арк. справи 63).

Крім цього відповідно до статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення: створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 49 Конституції України).

При цьому пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13 червня 2007 року роз'яснено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновками постанови суду першої інстанції про визнання неправомірними дії відповідача щодо призупинення виплати пенсії позивачу починаючи з червня 2016 року та зобов'язання останнього відновити позивачу з 01 червня 2016 року виплату пенсії по інвалідності.

При цьому суд не погоджується з постановою суду першої інстанції в частині «скасування протоколу № 14 засідання районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради від 27 лютого 2017 року в частині відмови позивачу у призначенні (відновленні) соціальної виплати ВПО», оскільки позивачем такі вимоги при зверненні до суду не заявлялись, а для їх вирішення, якщо суд першої інстанції виходить за межі позовних вимог з метою захисту порушеного права позивача, повинен був залучити до участі в якості другого відповідача/або третьої особи управління соціального захисту населення Лівобережного району, оскільки вирішені вимоги про скасування рішення вказаного органу безпосередньо впливає на права та інтереси цієї сторони, яка не приймала участі у справі, а тому судом першої інстанції помилково у даному випадку застосовані норми процесуального права шляхом виходу за межі позовних вимог на підставі статті 11 КАС України, що відповідно до вимог статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для зміни мотивувальної частини постанови суду першої інстанції з цих підстав, а також шляхом зміни резолютивної частини постанови суду першої інстанції від 24 березня 2017 року по даній справі, виключивши з резолютивної частини третій абзац.

На підставі викладеного, керуючись статтями 195, 197, 198, 201, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 24 березня 2017 року по справі № 265/7888/16-а, - задовольнити частково.

Зміни мотивувальну частину постанови Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 24 березня 2017 року по справі № 265/7888/16-а, з мотивів, викладених судом апеляційної інстанції.

Зміни резолютивну частину постанови Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 24 березня 2017 року по справі № 265/7888/16-а, виключивши з резолютивної частини третій абзац.

В іншій частині постанову Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 24 березня 2017 року по справі № 265/7888/16-а залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Постанова прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Судді Л.А. Василенко

І.Д. Компанієць