Справа № 592/2371/16-а
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 р.Справа № 592/2371/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: П'янової Я.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.03.2017р. по справі № 592/2371/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Пенсійного фонду України , Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області третя особа Державне казначейство України

про порушення ст. 63 Закону №2262-ХІІ та ст.244-2 КАС України,

ВСТАНОВИЛА:

09.03.2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з адміністративним позовом до Пенсійного фонду України, (далі по тексту - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту - відповідач-2) третя особа Державне казначейство України, в якому з урахуванням уточнень просив суд:

- визнати бездіяльність Пенсійного фонду України - суб'єкта владних повноважень, щодо неповідомлення у п'ятиденний строк з моменту надходження інформації від Міністерства оборони України Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про підстави для проведення перерахунку пенсії позивача та про необхідність підготовки Списку на його ім'я як особи, пенсія якої підлягає перерахунку протиправною у зв'язку набуття чинності наказом Міністра оборони України "Про затвердження Схем розмірів посадових окладів військовослужбовців військових навчальних закладів ( військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів України) і наукових установ Збройних сил України" від 27.11.2013 р. №814;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області підготувати Список на ім'я позивача за формою та змістом згідно Додатку 1 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №45 та направити до Сумського ОВК для складання Довідки про розмір грошового забезпечення позивача за формою та змістом згідно Додатку 2 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №45, у зв'язку набуття чинності наказом Міністра оборони України "Про затвердження Схем розмірів посадових окладів військовослужбовців військових навчальних закладів ( військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів України) і наукових установ Збройних сил України" від 27.11.2013 р. №814, здійснити перерахунок пенсії в повному обсязі з 30.12.2013 року;

- визнати нанесену позивачеві Пенсійним фондом України - суб'єкта владних повноважень, моральну шкоду на протязі тривалого часу ( з 01.06.2011 р. по теперішній час) в розмірі 1,00 грн;

- стягнути з Пенсійним фондом України - суб'єкта владних повноважень, кошти на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю, в розмірі 1,00 грн.;

- визнати нанесену позивачеві Пенсійним фондом України - суб'єкта владних повноважень, матеріальну шкоду в розмірі 49790,31 грн.;

- стягнути з Пенсійним фондом України - суб'єкта владних повноважень, кошти на відшкодування майнової шкоди, завданої протиправною бездіяльністю, в розмірі 49790,31 грн.;

- керуючись п.1 ст.267 КАС України зобов'язати відповідачів подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.03.2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, третя особа: Державна казначейська служба України про порушення ст. 63 Закону № 2262-XII та ст. 244-2 КАС України відмовлено повністю.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив:

- скасувати постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.03.2017 року по справі № 592/2371/16-а та прийняти нову постанову суду, якою задовольнити позовні вимоги;

- на підставі ст.11 КАС України вийти за межи позовних вимог, застосувати необхідні норми права для повного захисту моїх порушених прав.

- винести окрему Ухвалу, якою визнати противоправною практику відповідача зловживати правом та службовим становищем.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не повно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не відповідність висновків суду обставинам справи та порушені норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання 13.06.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що в 1979 році позивач був звільнений з лав ЗС СРСР у відставку з посади викладача кафедри Сумського вищого артилерійського командного училища. Військове звання підполковник, має вислугу 27 календарних років, учасник бойових дій, ветеран військової служби та праці. З 1979 року по 2001 рік, як пенсіонер МО України, він знаходився на пенсійному обліку при Сумському ОВК. З 2001 року по 2011 рік він пенсію не отримував. З 2011 року виплату пенсії від Міністерства оборони України поновлено. З 26.05.2011 року позивач знаходиться на пенсійному обліку при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області та отримує пенсію згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-XII). Йому було відомо про те, що з 01.09.2008 року набув чинності наказ МО України від 28.07.2008 року № 377 "Про затвердження Схем розмірів посадових окладів військовослужбовців військових навчальних закладів (військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів України) і наукових установ Збройних Сил України" , згідно чого розмір його посадового окладу збільшився з 1150,00 грн. до 1250,00 грн..

В зв'язку з тим, що відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області самостійно відмовився виконувати чинний наказ Міністерства оборони України № 377, він звернувся до суду. Рішенням суду першої інстанції від 29.01.2013 року та Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2013 року його позовні вимоги були задоволені, дії відповідача були визнані протиправними та зобов'язано його здійснити перерахунок раніше нарахованої пенсії з 24.01.2012 року. При виконанні рішення суду відповідач-2 змінив розмір посадового окладу позивача. 27.11.2013 року на підставі п. 5 постанови КМ України № 1294 від 07.11.2007 року Міністерством оборони України виданий наказ № 814. З 30.12.2013 року цій наказ набув чинності, згідно якого розмір його посадового окладу не змінився. Але відповідач-2 на чергову письмову заяву позивача відмовив перерахувати пенсію, тому позивач вкотре звернувся до суду. Рішеннями судів першої, апеляційної та касаційної інстанції було визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови і перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до Наказу Міністерства оборони України №814 від 27.11.2013 року; зобов'язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Сумській області з 03.04.2014 року здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 відповідно Наказу Міністерства оборони України №814 від 27.11.2013 року, виходячи з розміру посадового окладу 1250 грн., з врахуванням проведених раніше виплат.

Але, на думку позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області знову не виконало процедуру - порядок проведення перерахунку пенсії, порушив вимоги постанови КМ України № 45 від 13.02.2008 року. На сьогодні перерахунок пенсії позивача не проведений в повному обсязі.

Позивач, не погодившись з діями відповідачів, звернувся за захистом своїх прав та законних інтересів до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у своїх позовних вимогах просить зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду здійснити перерахунок пенсії в повному обсязі з 30.12.2013 року.

При цьому і позивачем у позовній заяві та апеляційній скарзі, і відповідачем у своїх запереченнях зазначається наступне.

20.05.2014 року позивач, ОСОБА_1, звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з адміністративним позовом, в якому просив: визнати противоправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови в перерахунку його пенсії згідно наказу МО України № 814 від 27.07.13 р.; зобов'язати відповідача перерахувати та сплачувати позивачу пенсію згідно схеми розміру посадового окладу відповідної категорії військовослужбовців, затвердженої наказом МО України № 814 від 27.11.13 р., починаючи з 30.12.13 р.; визнати, що відповідач наніс позивачу моральну шкоду та зобов'язати його компенсувати на користь позивача суму в розмірі 5000,0 грн.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.07.14 р. по справі № 592/5034/14-а позовні вимоги були задоволені частково: визнані протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови і перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно наказу Міністерства оборони України № 814 від 27.11.13 р. та зобов'язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Сумській області з 03.04.14 р. здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 відповідно наказу Міністерства оборони України № 814 від 27.11.13 р., виходячи з розміру посадового окладу 1250,0 грн., з врахуванням проведених раніше виплат. В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.08.2014 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.07.14 р. по справі № 592/5034/14-а - залишено без задоволення. Постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.07.14 р. по справі № 592/5034/14-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області третя особа Сумський обласний військовий комісаріат про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 03.11.2015 року касаційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області залишено без задоволення, а постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 липня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2014 року - без змін.

У відповідності до ст. 255 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всі території України.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

Отже, колегія суддів вважає, що в частині зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок пенсії в повному обсязі з 30.12.2013р, провадження у справі підлягає закриттю.

Доводи апелянта стосовно того, що його позовні вимоги в попередній позовній заяві та по даній справі різні, колегія суддів вважає такими, що не відповідають дійсності. Оскільки, по перше сторони по справі ті самі, а по друге, спір по справі стосується одного й того самого предмету.

Стосовно позовних вимог в частині зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області підготувати Список на ім'я позивача за формою та змістом згідно Додатку 1 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №45 та направлення до Сумського ОВК для складання Довідки про розмір грошового забезпечення позивача за формою та змістом згідно Додатку 2 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №45 у зв'язку набуття чинності наказом Міністра оборони України "Про затвердження Схем розмірів посадових окладів військовослужбовців військових навчальних закладів (військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів України) і наукових установ Збройних сил України" від 27.11.2013 р. №814, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно зі змістом Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що до компетенції адміністративних судів відноситься виключно оцінка законності дій/бездіяльності чи рішень суб'єкта владних повноважень, а відтак суд не має права вирішувати питання, що належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржуються, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону.

Щодо позовних вимог в частині визнання бездіяльності Пенсійного фонду України - суб'єкта владних повноважень, щодо неповідомлення у п'ятиденний строк з моменту надходження інформації від Міністерства оборони України Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про підстави для проведення перерахунку пенсії позивача та про необхідність підготовки Списку на його ім'я як особи, пенсія якої підлягає перерахунку протиправною у зв'язку набуття чинності наказом Міністра оборони України "Про затвердження Схем розмірів посадових окладів військовослужбовців військових навчальних закладів ( військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів України) і наукових установ Збройних сил України" від 27.11.2013 р. №814, колегія суддів зазначає.

Відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону № 2262 усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку зі зміною хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв'язку із веденням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону.

Нормативним актом, що регулює питання проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262 є Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.08 № 45 (далі - Порядок).

Порядком передбачено, що перерахунок раніше призначених відповідно до Закону № 2262 пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв'язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

На підставі зазначеного в пункті 1 цього Порядку рішення Кабінету Міністрів України відповідні державні органи (у нашому випадку Міністерство оборони України) повідомляють у п'ятиденний строк Пенсійному фонду України про підстави перерахунку пенсій військовослужбовцям. Пенсійний фонд України повідомляє у п'ятиденний строк з моменту надходження інформації від державних органів своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі (головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (далі - списки).

До завдань адміністративного судочинства належить захист прав, свобод та інтересів осіб у сфері публічно-правових відносин.

Право на судовий захист, яке закріплене ст. 6 КАС України, має лише та особа, яка суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень.

При цьому з матеріалів справи не вбачається, що Міністерство оборони України повідомив Пенсійний фонд України, а той, в свою чергу Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області про наявність підстав для перерахунку пенсій військовослужбовцям у зв'язку з виданням Міністром оборони України наказів від 28.07.2008 № 377 та від 27.11.2013 № 814, а позивачем не надано відповідних доказів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що на момент звернення до суду позивач не є суб'єктом порушеного права, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині визнання нанесеної позивачеві Пенсійним фондом України - суб'єкта владних повноважень, моральної шкоди на протязі тривалого часу ( з 01.06.2011 р. по теперішній час) в розмірі 1,00 грн; стягнення з Пенсійним фондом України - суб'єкта владних повноважень, кошти на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю, в розмірі 1,00 грн.; визнання нанесеної позивачеві Пенсійним фондом України - суб'єкта владних повноважень, матеріальної шкоди в розмірі 49790,31 грн.; стягнення з Пенсійним фондом України - суб'єкта владних повноважень, коштів на відшкодування майнової шкоди, завданої протиправною бездіяльністю, в розмірі 49790,31 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди врегульовані Цивільним кодексом України.

Відповідно до положень статті 22 цього Кодексу особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільних прав, має право на їх відшкодування. Збитками є:1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 27.03.1992 р. № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно пункту 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України, судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб. Така шкода, за наявності необхідних підстав, може бути відшкодована на підставі ст. 440-1 ЦК чи іншого законодавства.

Колегія суддів зазначає, що розглядаючи вимогу про відшкодування моральної шкоди необхідно виходити з того, що відповідно до загальних підстав деліктної відповідальності обов'язковою, є наявність сукупності чотирьох елементів: наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача шкоди та вина.

Згідно ч.1 та ч.2ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ст. 1167 ЦК України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31.03.95 № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повині з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи з вищезазначеного вбачається, що позивач повинен довести наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому матеріальної та моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не надав жодного доказу стосовно обґрунтованості вимог про стягнення моральної шкоді з відповідача-1.

Посилання позивача на душевні страждання, стреси, які позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього, як на підставу відшкодування моральної шкоди, колегія суддів до уваги не бере, оскільки позивачем не надано доказів причинного зв'язку між діями відповідача та душевними і фізичними стражданнями позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Отже, виходячи з вищезазначеного та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку щодо необґрунтованості вимог апелянта, відсутності належних доказів, тим самим відмовляючи в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачі діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Щодо заявленого клопотання в апеляційній скарзі щодо винесення окремої Ухвали, якою визнати противоправною практику відповідача зловживати правом та службовим становищем, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 208 КАС України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 166 цього кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 166 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Отже, окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому.

Постановлення окремої ухвали є правом суду, а не його обов'язком, а рішення про ухвалення такого різновиду ухвал, приймається лише при виявленні таких порушень закону, які вимагають інформування компетентних органів, уповноважених на вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, або звернення до таких органів з метою розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Колегія суддів зазначає, що КАС України не встановлює обов'язку суду постановити окрему ухвалу за наслідками ухвалення рішення про визнання неправомірними дій суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що подане позивачем клопотання не містить обґрунтованих та достатніх підстав для постановлення судом апеляційної інстанції окремої ухвали, а тому не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст. 203 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що провадження у справі №592/2371/16-а за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, третя особа Державне казначейство України про порушення ст. 63 Закону №2262-ХІІ та ст.244-2 КАС України в частині зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок пенсії в повному обсязі з 30.12.2013р. підлягає закриттю, а в іншій частині відповідає вимогам ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів, частково погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись п.4 ч.1 ст.157, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.200, ч.1 ст.203 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Провадження по справі № 592/2371/16-а за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, третя особа Державне казначейство України про порушення ст. 63 Закону №2262-ХІІ та ст.244-2 КАС України в частині зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок пенсії в повному обсязі з 30.12.2013р. - закрити.

В іншій частині постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.03.2017 року по справі №592/2371/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Зеленський В.В.
Судді Пянова Я.В. Чалий І.С.
Повний текст ухвали виготовлений 19.06.2017 р.