Справа № 812/529/17
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Секірська А.Г.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року справа №812/529/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., секретаря судового засідання Челахової О.О., за участю позивача ОСОБА_2 особисто, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача 1 Матусевича Р.М., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року у справі № 812/529/17 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області (відповідач 1), Білокуракинського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії Білокуракинського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області (відповідач 2) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області (відповідач 1), Білокуракинського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії Білокуракинського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області (відповідач 2), в якому, з урахуванням уточнень, просив поновити йому строк на подання позовної заяви; визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління МВС України у Луганській області від 31.12.2014 року № 4206; визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління МВС України у Луганській області від 09.01.2015 року № 4 о/с, яким позивача звільнено з органів внутрішніх справ; поновити його у званні майора міліції на посаді помічника начальника відділу чергової частини штабу оперативного чергового Білокуракинського районного відділу ГУ МВС України у Луганській області та стягнути з відповідачів на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу (а.с. 3-5, 76-78).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку на подання позовної заяви відмовлено та залишено адміністративний позов без розгляду (а.с. 190-192).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу № 812/529/17 для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що відповідно до ч. 1 ст. 21 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, дисциплінарне стягнення може бути оскаржено протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно покладено, а по суті наказ про звільнення є наказом про застосування дисциплінарного стягнення. За таких обставин ненадання відповідачами позивачу наказу про звільнення є поважною причиною, яка об'єктивно позбавила ОСОБА_2 звернутись до суду з позовом про оскарження вказаного наказу та поновлення на посаді.

Крім того зазначає, що фактично дублікат трудової книжки ним отримано у березні 2017 року. Зазначені обставини підтверджують наявність у позивача товарного чеку від 09.03.2017 року, з якого вбачається, що позивачем куплений бланк трудової книжки та доказує, що розписка позивача про отримання трудової книжки в день звільнення була складена набагато пізніше, а тому позивачем не було пропущено місячний строк на подання позовної заяви.

Також, доказом того, що дублікат трудової книжки підписувався значно пізніше, ніж 09.01.2015 року є те, що трудову книжку підписував не заступник начальника УКЗ Горошко В.В., як вказано у трудовій книжці, а свідок ОСОБА_6, оскільки станом на 09.03.2017 року Горошко В.В. вже не працював заступником начальника УКЗ.

12 червня 2017 року до суду надійшли заперечення від представника відповідача 1, в яких останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Позивач та його представник наполягали на доводах апеляційної скарги і просили її задовольнити.

Представник відповідача 1 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, пояснення сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з витягу з наказу ГУ МВС України у Луганській області від 09.01.2015 року № 4 о/с "По особовому складу" майора міліції ОСОБА_2 (М-256653), помічника начальника районного відділу - оперативного чергового чергової частини штабу Білокуракинського районного відділу звільнено з органів внутрішніх справ у запас ЗС України за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, підстава - наказ ГУ МВС України у Луганській області від 31.12.2014 року № 4206 (а.с. 58, 157-158).

З адміністративним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду 07 квітня 2017 року, що підтверджується штампом суду на першому аркуші адміністративного позову (а.с. 3).

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду, а доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Зі змісту ч. 1 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) слідує, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 даної статті, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Слід зазначити, що цим реченням положення частини третьої статті 99 КАС України було доповнено Законом № 2453-VІ від 07.07.2010.

Служба в органах внутрішніх справ України є державною та публічною.

Відтак, на спори громадян щодо звільнення з публічної служби, спеціальним процесуальним законодавством, прийнятим пізніше за інші акти законодавства з приводу строків звернення до суду в справах цієї категорії, встановлений місячний строк для звернення до суду з адміністративним позовом, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно пункту 13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються строки звернення до суду, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то з врахуванням необхідності субсидіарного застосування законів про працю суди повинні виходити із строків звернення до суду, визначених частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України. Тому громадянин може звернутися із заявою про вирішення спору в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення з публічної служби - у місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Частина 1 ст. 3 КЗпП України передбачає, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Таким чином, місячний строк для звернення до суду за захистом порушеного права, виходячи з конструкції статті 233 КЗпП України, обчислюється або з дня вручення копії наказу, або з дня видачі трудової книжки.

У дублікаті трудової книжки позивача НОМЕР_1 міститься два записи - 1) 18.08.2003 року прийнятий на службу в органи внутрішніх справ, наказ ЛУПППМ № 132 о/с від 18.08.2003 року та 2) 09.01.2015 року звільнений з органів внутрішніх справ, наказ ГУМВС № 4 о/с від 09.01.2015 року. Дата заповнення трудової книжки - 09.01.2015 року (а.с. 7).

Дублікат трудової книжки позивач отримав 09 січня 2015 року, що підтверджується розпискою, в якій також зазначено, що претензій щодо звільнення з ОВС до УКЗ ГУМВС України у Луганській області, Білокуракинського РВ ГУМВС, керівництва ГУМВСУ у Луганській області не має (а.с. 71).

Колегія суддів також враховує пояснення позивача про його співбесіду у керівництва ГУМВС України у Луганській області 31.12.2014 року, обізнаність щодо негативних підстав звільнення, сподівання на повернення на службу, недбале ставлення до так званого тиску щодо зазначення дати розписки про отримання дублікату трудової книжки і відсутність часу для звернення до правоохоронних органів з цього приводу.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач був обізнаний про своє звільнення та, відповідно, про порушення його прав, свобод та інтересів, як мінімум, ще 09.01.2015 року з моменту отримання трудової книжки, в якій зроблено запис про його звільнення.

Посилання апелянта на чек від 09.03.2017 року як на доказ отримання ним трудової книжки у березні 2017 року, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки зазначена квитанція може бути розцінена як доказ за наявності внесення її до книги доходів та витрат фізичної особи-підприємця, а якщо це юридична особа - то повинен бути фіскальний чек (а.с. 164).

Крім того, у суді першої інстанції поясненнями свідків підтверджено, що саме 09.01.2015 року позивачу видано дублікат трудової книжки.

Доводи апелянта стосовно того, що статтею 21 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ передбачено, що дисциплінарне стягнення може бути оскаржено протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладено, а наказ про звільнення позивачу не надавався, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Тримісячний строк оскарження накладеного дисциплінарного стягнення, який випливає зі змісту статті 20 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в сукупності зі статтею 21 Дисциплінарного статуту, стосується випадків оскарження такого стягнення до старшого прямого начальника - аж до міністра внутрішніх справ України. Оскарження ж накладеного дисциплінарного стягнення до суду має відбуватися в порядку, встановленому нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічного висновку дійшов Вищий адміністративний суд України у справі № 2а-6534/12/2670 (К/800/4623/13).

Отже, станом на 07.04.2017 місячний строк на звернення до суду, встановлений ч. 3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, сплинув.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

В той же час, поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, в тому числі звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Матеріали справи таких доказів не містять.

Таким чином, в ході судового розгляду підтверджено належними та допустимими доказами, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, встановлений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України. Наявності поважних причин такого пропуску позивачем та його представником не доведено.

Відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем строк звернення до суду пропущений без поважних причин, а тому позовну заяву обґрунтовано залишено без розгляду.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 199, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2017 року у справі № 812/529/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого адміністративного суду України, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст складено 20 червня 2017 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко