Справа № 812/775/17
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 червня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/775/17

Луганський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Пляшкової К.О.,

суддів: Свергун І.О.,

Смішливої Т.В.,

за участю

секретаря судового засідання: Ларіної П.Є.,

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Горбенка Є.С. (довіреність від 26.11.2015 № 19/2015),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2 (далі - позивач) до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС, відповідач), у якому позивачем заявлено такі вимоги:

- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов'язків, що призвело до встановлення І групи інвалідності;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України здійснити нарахування (розрахунок) та виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов'язків, що призвело до встановлення І групи інвалідності.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено таке.

У період з 07.03.1984 по 04.12.2002 позивач проходив службу в Управлінні Державної служби охорони при ГУМВС України у Луганській області. Відповідно до наказу МВС СРСР від жовтня 1989 року № 041 міліціонер ОСОБА_2 брав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильський АЕС у період з 02.10.1989 по 04.01.1990.

Довідкою МСЕК від 29.09.2016 № 441627 серії 12 ААА позивачу присвоєно першу групу інвалідності захворювання, пов'язаного з виконанням службових обов'язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильський АЕС. Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 100 %.

Позивач неодноразово звертався до Управління поліції охорони в Луганській області Національної поліції України, Департаменту поліції охорони Національної поліції України, Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України про виплату допомоги у зв'язку із встановленням І групи інвалідності відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Управлінням поліції охорони в Луганській області Національної поліції України листом від 16.11.2016 № 22206/43/32/5/01-2016 повернуто позивачу документи, пов'язані з призначенням одноразової грошової допомоги при установленні інвалідності та роз'яснено, що одноразова грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення.

Департаментом фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України листом від 12.12.2016 № 15/2-Л-2211 повідомлено, що звернення позивача разом із доданими копіями документів направлено до Департаменту поліції охорони Національної поліції України.

Департаментом поліції охорони Національної поліції України листом від 19.12.2016 № Л-198 повідомлено, що грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення.

Фінансові підрозділи, де позивач проходив службу підготували висновок про призначення допомоги і подали до МВС всі належні документи, які повернуті позивачу без розгляду.

Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України у Луганській області 17.05.2017 повернуто позивачу документи та проінформовано, що МВС у листі від 20.04.2017 № 15/2-1357 повідомляє, що покриття витрат на виплату одноразової грошової допомоги зазначеній категорії осіб має здійснюватися поліцією охорони за рахунок власних джерел.

Такі дії відповідача позивач вважає протиправними та такими, що суперечать Порядку та умовам призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, про що надав письмові заперечення проти позову, у яких зазначив, що позивач у трудових відносинах з МВС не перебував та був звільнений з органів внутрішніх справ наказом Управління державної служби охорони при Управлінні МВС України в Луганській області від 04.12.2002. Пославшись на пункт 11 Порядку № 850, представник відповідача зазначає, що виплата позивачу одноразової грошової допомоги має здійснюватися Управлінням державної служби охорони при Управлінні МВС України в Луганській області, правонаступником якого є Управління поліції охорони в Луганській області, за рахунок власних джерел надходжень, а також через ПрАТ «Українська охоронна-страхова компанія», а не за рахунок коштів, передбачених для забезпечення діяльності МВС. Крім того, позивачем до матеріалів справи не додано доказів на підтвердження того, що ним не отримувалась одноразова грошова допомога у зв'язку зі встановленням йому 3-ї групи інвалідності (арк. спр. 63-68).

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у період з 24 лютого 1984 року по 04 грудня 2002 року безперервно проходив службу в органах внутрішніх справ, що підтверджено відповідним записом у трудовій книжці позивача (арк. спр. 30).

Під час проходження служби в ОВС позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, перебував у Чорнобилі з 02 жовтня 1989 року по 04 січня 1990 року, згідно з наказом МВС СРСР № 041 від жовтня 1989 року, що підтверджено довідкою від 16.09.1992 (арк. спр. 20-зворот).

Довідкою до акта огляду МСЕК від 09 грудня 2015 року Серії 12 ААА № 157851 підтверджено, що позивачу з 26 листопада 2015 року встановлена третя група інвалідності, загальне захворювання (арк. спр. 17).

Довідкою до акта огляду МСЕК від 29 вересня 2016 року Серії 12 ААА № 441627 підтверджено, що позивачу з 27 вересня 2016 року встановлена перша група інвалідності, захворювання пов'язане з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (арк. спр. 19).

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 29 вересня 2016 року серії 12 ААА № 008896 ступінь втрати професійної працездатності позивача - 100% (арк. спр. 18).

Пов'язаність захворювання позивача з виконанням службових обов'язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС також підтверджено експертним висновком центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 03.02.2016 № 6774 (арк. спр. 28) та постановою військово-лікарської комісії (протокол засідання ВЛК від 17.03.2017 № 3) (арк. спр. 15).

Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до Управління поліції охорони в Луганській області Національної поліції України, Департаменту поліції охорони Національної поліції України, Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України за виплатою одноразової грошової допомоги у зв'язку із настанням інвалідності, пов'язаної із проходженням служби в ОВС, та ліквідацією наслідків на ЧАЕС.

Так, Листом від 16 листопада 2016 року № 2206/43/32/5/01-2016 Управління поліції охорони в Луганській області Національної поліції України повернуло позивачу матеріали, пов'язані з призначенням одноразової грошової допомоги при установленні ІІІ групи інвалідності, та проінформувало, що відповідно до п. 10 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 (далі - Порядок № 850), одноразова грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах і за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС (арк. спр. 10).

Отримавши таку відповідь, позивач із заявою (рапортом) від 21 листопада 2016 року про виплату одноразової грошової допомоги та доданими до неї документами: копія паспорту, копія картки фізичної особи платника податків, довідка «Оранти», копія довідки Української охоронно-страхової компанії, копія довідки МСЕК, копія довідки про встановлення інвалідності, копія довідки про встановлення діагнозу, довідка УПСЗН, копія експертного висновку, копія посвідчення ЧАЕС, облікова картка опромінювання, довідка перебування на ЧАЕС, копія посвідчення інваліда війни 1 групи, звернувся безпосередньо до МВС України (арк. спр. 21).

Листом від 12 грудня 2016 року № 15/2-Л-2211 Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України, з посиланням на пункт 27 Положення про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 серпня 1993 року № 615 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15 серпня 2001 року № 1053), повідомив позивача, що питання призначення заявнику, як працівнику міліції охорони, одноразової грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності належить до компетенції Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України та на підставі ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», надіслав заяву ОСОБА_2 (разом із доданими копіями документів) для вирішення порушеного ним питання відповідно до вимог законодавства до Департаменту поліції охорони Національної поліції України, зазначивши при цьому, що покриття витрат на виплату одноразової грошової допомоги зазначеної категорії осіб має здійснюватися поліцією охорони за рахунок власних джерел надходження (арк. спр. 11).

Листом від 19 грудня 2016 року № Л-198 Департамент поліції охорони Національної поліції України повідомив позивача, що відповідно до пункту 8 Порядку № 850 фінансові підрозділи, де позивач проходив службу, підготували висновок про призначення одноразової грошової допомоги і подали до МВС всі належні документи, які повернуті без розгляду. Також повідомили, що на виконання наказу Національної поліції України від 05 грудня 2016 року № 1266 «Про включення до мережі одержувачів бюджетних коштів територіальних органів поліції охорони» Департамент поліції охорони та територіальні органи, утворені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13 жовтня 2015 року № 834 «Питання функціонування органів поліції охорони як територіальних органів Національної поліції та ліквідації деяких територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», здійснюють заходи щодо реєстрації в єдиному реєстрі отримувачів бюджетних коштів за бюджетною програмою 1007020 «Забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, участь у міжнародних миротворчих операціях» для здійснення виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського. За умови надходження зазначених коштів з Державного бюджету України, виділених на МВС, територіальні органи поліції охорони проведуть виплату ОГД в повному обсязі (арк. спр. 12).

Після отримання зазначених листів позивач звернувся до Голови ліквідаційної комісії УДСО при ГУМВСУ у Луганській області із заявою (рапортом) від 29 березня 2017 року про виплату одноразової грошової допомоги, до якої додав такі документи: копія паспорту, копія картки фізичної особи платника податків, довідка «Оранти», копія довідки Української охоронно-страхової компанії, копія довідки МСЕК, копія довідки про встановлення інвалідності, копія довідки про встановлення діагнозу, довідка УПСЗН, копія експертного висновку, копія посвідчення ЧАЕС, облікова картка опромінювання, довідка перебування на ЧАЕС, копія посвідчення інваліда війни 1 групи (арк. спр. 14).

Управління державної служби охорони при ГУМВС України у Луганській області склало висновок про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 відповідно до частини шостої статті 23 Закону України «Про міліцію» та Постанови № 850 (арк. спр. 56).

Супровідним листом від 10.04.2017 зазначений висновок направлений до Департаменту фінансово-облікової політики (арк. спр. 55).

Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України листом від 20 квітня 2017 року № 15/2-1357 матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 скерував за належністю до Департаменту поліції охорони Національної поліції України. Дослідженням цього листа встановлено, що його зміст є аналогічним змісту листа від 12 грудня 2016 року № 15/2-Л-2211 (арк. спр. 57-58).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Правові засади організації та діяльності міліції в Україні, порядок проходження служби в міліції, а також правовий і соціальний захист працівників міліції визначав Закон України від 20.12.1990 № 565-XII «Про міліцію» (далі - Закон № 565-XII), який втратив чинність на підставі Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII).

Частиною шостою статті 23 Закону № 565-XII було визначено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII закріплено, що Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до пункту 1 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 (далі - Порядок № 850), ці Порядок та умови визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Тобто, з вищевикладеного слідує, що до спірних правовідносин, що виникли між сторонами у даній адміністративній справі слід застосовувати положення Порядку № 850, оскільки цей Порядок є спеціальним нормативно-правовим актом, яким безпосередньо врегульовані питання призначення і виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною шостою статті 23 Закону № 565-XII.

Відповідно, судом встановлено, що посилання МВС у листах від 12 грудня 2016 року № 15/2-Л-2211 та від 20 квітня 2017 року № 15/2-1357 на пункт 27 Положення про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 серпня 1993 року № 615, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15 серпня 2001 року № 1053, є безпідставними, оскільки дія зазначеного Положення не розповсюджувалася на питання призначення та виплати грошової допомоги, гарантованої частиною шостою статті 23 Закону № 565-XII.

Пунктом 7 Порядку № 850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії:

довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;

сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації;

документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Відповідно до пункту 8 Порядку № 850, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (пункт 9 Порядку № 850).

Пунктом 10 Порядку № 850 визначено, що грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

Отже, зазначеним Порядком № 850 чітко встановлено, що рішення про призначення або про відмову у призначенні грошової допомоги приймає виключно МВС, а не будь-який інший орган, в якому особа проходила службу, зокрема, Департамент поліції охорони Національної поліції України, який є правонаступником Департаменту служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України. Така допомога виплачується за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

Вищеописаними документами, копії яких наявні у матеріалах справи, підтверджено, що позивачем подано заяву та пакет документів, визначений пунктом 7 Порядку № 850. Фінансовими підрозділами, де позивач проходив службу, підготовлено висновок про виплату ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у розмірі 362500,00 грн., який разом із поданими позивачем документами направлено до МВС.

Разом з тим, МВС безпідставно, всупереч вимог пункту 9 Порядку № 850, ухиляється від прийняття будь-якого рішення (рішення про призначення грошової допомоги або рішення про відмову у призначенні грошової допомоги у випадках, визначених пунктом 14 Порядку № 850) за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 та доданих до неї документів, пересилаючи ці документи до Національної поліції України.

Судом встановлено, що такі дії відповідача є протиправними.

Разом з тим, що стосується обраного позивачем способу захисту його порушених прав, суд зазначає таке.

Як вже вищевказано, МВС не приймав будь-якого рішення, визначеного пунктом 9 Порядку № 850, за заявою ОСОБА_2 Тобто, не висловлював своєї позиції щодо наявності чи відсутності у заявника підстав для призначення та виплати останньому одноразової грошової допомоги.

За таких обставин адміністративний суд не повноважний перебирати на себе компетенцію МВС та зобов'язувати останнього здійснити нарахування (розрахунок) та виплату одноразової грошової допомоги позивачу.

У разі, якщо звернення особи про виплату одноразової грошової допомоги не розглянуто органом, який має розглядати вказані звернення, та відповідного рішення не прийнято, то суд повинен зобов'язати останнього розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 18 березня 2014 року у справі № 21-496а13.

Згідно правової позиції, яка викладена Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України в постанові від 24 січня 2006 року за результатами перегляду за винятковими обставинами постанови Вищого господарського суду України від 17 серпня 2005 року у справі № 9/175-04 за позовом АКБ «Мрія» до Державної податкової інспекції у м. Вінниці про визнання неправомірною позапланової комплексної перевірки, звернення за захистом порушеного права у сфері публічно-правових відносин з зазначенням способу, який, на думку суду, не призводить до захисту права, не може бути підставою для відмови в позові, тобто, захисті права, що порушується. Суд, установивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси, самостійно обравши спосіб, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Правову позицію щодо можливості обрання самим судом іншого способу захисту порушеного права позивача, у разі, якщо позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушених прав, підтримано Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України і у постанові від 20 квітня 2010 року за результатами перегляду за винятковими обставинами справи за позовом спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові до відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», приватної фірми «Орнатус» про зобов'язання вчинити певні дії. Зокрема, в зазначеній постанові Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України вказала, що суд, пославшись на обрання позивачем неправильного способу захисту публічних інтересів держави, не врахував, що правила частини 3 статті 105 КАС України, стосовно зазначення позивачем у позовній заяві способу захисту судом порушених прав, не виключають можливості обрання іншого способу захисту самим судом. Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

За таких обставин, суд вважає за необхідне обрати інший спосіб захисту порушених прав позивача, визнати протиправними дії відповідача щодо неприйняття рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги ОСОБА_2, у зв'язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов'язків, що призвело до встановлення І групи інвалідності, відповідно до вимог пункту 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 та зобов'язати відповідача прийняти таке рішення.

Посилання представника відповідача на те, що у Державному бюджеті України видатки на забезпечення діяльності Державної служби охорони та її структурних підрозділів для МВС додатково не передбачені та урахування в бюджеті МВС витрат на виплату зазначеної допомоги призведе до порушення бюджетного законодавства, суд вважає безпідставними з огляду на таке.

За замістом статті 23 Закону № 565-XII одноразова грошова допомога - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які мають право на її отримання.

Згідно частин першої, другої статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, який застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у справі «Кечко проти України», заява № 63134/00, пар. 23, 26, рішення від 08.11.2005, зазначив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Бурдов проти Росії», № 59498/00, пар. 35, ECHR 2002-ІІІ).

Отже можна зробити висновок, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Посилання представника відповідача на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження того, що позивачем не отримувалась одноразова грошова допомога у зв'язку зі встановленням йому 3-ї групи інвалідності, суд до уваги не приймає, оскільки перевірку такого факту має бути здійснено відповідачем під час прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, про яку просить ОСОБА_2

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 20 червня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено до 21 червня 2016 року, про що згідно вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись статтями 69-72, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги ОСОБА_2, у зв'язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов'язків, що призвело до встановлення І групи інвалідності, відповідно до вимог пункту 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги ОСОБА_2, у зв'язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов'язків, що призвело до встановлення І групи інвалідності, відповідно до вимог пункту 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 21 червня 2017 року.

Головуючий суддя К.О. Пляшкова
Суддя Суддя І.О. Свергун Т.В. Смішлива