Справа № 810/73/17
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 року № 810/73/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., секретар судового засідання Почепа В.В.,

за участю представників:

позивача - Антохова Я.С.,

відповідача - Василенко Л.Г.,

третьої особи - Федоріна І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітаполіс" до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, треті особи: Кабінет Міністрів України, Міністерство фінансів України, про визнання незаконним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІТАПОЛІС" з позовом до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області треті особи: Кабінет Міністрів України, Міністерство фінансів України, в якому просить:

- рішення Києво - Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київські області від 16 червня 2016 року № 4919/10/10-13-11-02-10 визнати незаконним та скасувати;

- зобов'язати Києво - Святошинську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області прийняти одержану податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць травень 2016 року з додатками та доповненнями до неї ТОВ "Вітаполіс" з введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей з цих поданих Позивачем документів від 15 червня 2016 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, пояснивши, що Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області було відмовлено у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2016 року разом із додатками, які були надані позивачем контролюючому органу, з підстав того, що вона подана з порушенням пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України. Позивач не погоджується з зазначеними доводами податкового органу та вважає їх незаконними, оскільки Податковий кодекс України не містить положень, які б зобов'язували платника податку подавати податкову звітність з ПДВ виключно в електронній формі. Про причини неподання податкової декларації з ПДВ за травень 2016 року саме в електронній формі викладені ним письмово у доповнені до цієї податкової декларації відповідно до вимог статті 46 Податкового кодексу України.

Крім того, представник позивача зазначив, що рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 16.06.2016 вих. № 4919/10/10-13-11-02-10 є незаконним, оскільки податковий орган не мав законних підстав і передбачених законом повноважень для його прийняття.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, мотивуючи тим, що нормами чинного законодавства встановлено спеціальні вимоги щодо подачі податкової декларації з податку на додану вартість, яка має бути подана виключно в електронній формі. Отже, оскільки платником податків не було дотримано вимог пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України, тому подана декларація не була прийнята контролюючим органом.

Представник третьої особи вимоги позивача вважає необґрунтованими та безпідставними, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітаполіс" є юридичною особою, перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київської області (далі - ДПІ у Києво-Святошинському районі). З 02 червня 2006 року зареєстрований платником податку на додану вартість.

Так, 15 червня 2016 року позивачем було подано до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київської області податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2016 року з додатками № 2, 3, 4 та 5 до неї. Крім того, разом з податковою декларацією позивачем були подані доповнення до податкової декларації з податку на додану вартість за звітний період травень 2016 року (включно з додатками) відповідно до абзацу другого пункту 46.4 статті 46 Податкового кодексу України у вигляді листа від 15 червня 2016 року вих. № 131/16. .

Листом від 16 червня 2016 № 4919/10/10-13-11-02-10 "Про відмову у прийнятті податкової звітності" відповідач повідомив про те, що податкова декларація з податку на додану вартість за травень 2016 року від 15.06.2016 вважається не визнаною як податкова звітність, у зв'язку з тим, що вона подана з порушенням вимог пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України. Разом з цим, платнику податків було роз'яснено, що договір про визнання електронних документів з ТОВ «Вітаполіс» з ДПІ у Києво-Святошинському районі від 14.01.2016 року реєстраційний номер № є діючим, сертифікати дійсні до 10.01.2018 року. Відповідно до умов договору платник податків має можливість реєструвати податкові накладні та подавати податкову звітність засобами телекомунікаційного зв'язку.

Не погоджуючись з вказаними діями та рішенням суб'єкта владних повноважень, та вважаючи їх незаконними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Статтею 48 Податкового кодексу України встановлені вимоги до форми та до обов'язкових реквізитів податкової декларації.

Відповідно до пункту 48.7 статті 48 Податкового кодексу України податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Порядок подання податкової звітності до контролюючого органу визначено статтею 49 Податкового кодексу України.

Так, зокрема, пунктом 49.1 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до пункту 49.3 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Аналіз наведених норм дійсно дає підстави для висновку, що платники податків вправі самостійно обирати один із зазначених способів подачі податкової декларації лише у тому випадку, якщо інше не передбачено нормами Податкового кодексу України.

Водночас, суд звертає увагу, що з 1 січня 2015 року набув чинності Закон України від 28.12.2014 № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", згідно з яким запроваджено систему електронного адміністрування податку на додану вартість та передбачено подання податкової звітності з податку на додану вартість в електронній формі.

Так, з 1 січня 2015 року положеннями абзацу другого пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України встановлено імперативний припис, відповідно до якого податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Виключення з цього правила міститься в абзаці третьому цього пункту. Так, у разі розірвання контролюючим органом в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів платник податків, договір з яким розірвано, має право до складання нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами "а" і "б" пункту 49.3 цієї статті.

Таким чином, наведені норми встановлюють інші, спеціальні вимоги щодо подачі податкової декларації з ПДВ, яка має бути подана виключно в електронній формі.

Отже, у даному випадку пункт 49.3 статті 49 Податкового кодексу України застосуванню не підлягає, а у платника податку відсутнє право подачі декларації з ПДВ у паперовому вигляді.

Враховуючи вимоги абзацу 2 пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України, суд дійшов висновку, що подача податкової декларації з ПДВ саме в електронному вигляді з 1 січня 2015 року є обов'язком позивача.

Крім того, суд звертає увагу, що Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 р. № 159/28289, затверджено форму, порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість.

Відповідно до цього Порядку Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Отже, з наведеного вбачається, що законодавством встановлений безальтернативний обов'язок платників саме податку на додану вартість складати та подавати контролюючому органу податкову звітність з податку на додану вартість виключно в електронній формі.

Суд зазначає, що паперовий документ, заповнений позивачем за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 та поданий до контролюючого органу, не може вважатись податковою звітністю з податку на додану вартість, оскільки паперова форма звітності з цього податку вже не передбачена законодавством.

При цьому, судом встановлено, що 14.01.2016 між ТОВ "Вітаполіс" та ДПІ у Києво-Святошинському району ГУ ДФС у Київської області укладено договір реєстраційний № про визнання електронних документів. Відповідно до умов цього Договору платник податків має можливість реєструвати податкові накладні та подавати податкову звітність засобами телекомунікаційного зв'язку.

Щодо дій відповідача по отриманню декларації, суд зазначає, що отримавши податкову декларацію та перевіривши її на відповідність вимогам пунктів 48.3 та 48.4 Податкового кодексу України, настає етап вирішення питання про реєстрацію такої декларації.

За змістом пункту 49.9 статті 49 Податкового кодексу України посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника виключно за умови дотримання платником податків вимог цієї статті 49 (у тому в числі в частині подання декларації з ПДВ в електронному вигляді).

Згідно з пунктом 49.11 статті 49 Податкового кодексу України, у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Суд зазначає, що вказана норма встановлює імперативну заборону контролюючому органу приймати податкову звітність, яка не містить обов'язкових реквізитів, вичерпний перелік яких наведено у пунктах 48.3 а 48.4 Податкового кодексу України, та одночасно зобов'язує контролюючий орган направити платнику податків повідомлення про зміст таких недоліків.

Разом з цим, вказана норма не виключає права контролюючого органу відмовити у прийнятті податкової звітності у випадку встановлення порушення інших вимог, що висуваються до податкової звітності.

Тобто, встановивши, що податкову декларацію подано у непередбачений законом спосіб, у податкового органу не виникає обов'язку з її реєстрації, а отже, і визнання такої декларації.

Разом з цим, як було встановлено судом та не заперечується позивачем ТОВ «Вітаполіс» податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2016 року в електронній формі до контролюючого органу подано не було, а договір про визнання електронних документів на момент подання цієї податкової звітності був чинним.

За таких обставин суд дійшов висновку, що Державна податкова інспекція у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київські області правомірно відмовила у визнанні як податкової звітності податкової декларації з ПДВ ТОВ «Вітаполіс» за травень 2016 року.

Суд також не погоджується з доводами позивача, що оспорюваним рішенням (листом) Державна податкова інспекція у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області надала ТОВ "Вітаполіс" податкову консультацію.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкова консультація - це допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Відповідно до пункту 52.1 статті 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Згідно з пунктом 52.3 статті 52 Податкового кодексу України за вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі. Консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов'язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

Отже, податкові консультації надаються контролюючими органами за окремим зверненням платника податків, яке містить вимогу про надання роз'яснень з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

У позовній заяві позивач визнав, що не звертався до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області за податковою консультацією.

З огляду на зазначене, підстави вважати, що надана Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області відповідь (лист, рішення) від 16.06.2016 № 4919/10/10-13-11-02-10 є податковою консультацією у розумінні чинного законодавства - відсутні.

Згідно з підпунктом 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Відповідно до частини 1 статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення (лист) Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС від 16.06.2016 № 4919/10/10-13-11-02-10 є обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню, а отже у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо позовних вимог про зобов'язання ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області прийняти одержувану податкову декларацію з ПДВ за звітний (податковий) період календарний місяць травень 2016 року з додатками та доповненнями до неї з введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей з цих поданих позивачем документів, суд звертає увагу, що вказана вимога є похідною від вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішення (листа) Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області від 16.06.2016 року № 4919/10/10-13-11-02-10.

Відтак, відмова у задоволенні первинних позовних вимог є підставою для відмови у задоволенні й похідних від них вимог.

Зважаючи, що контролюючий орган правомірно відмовив позивачу у прийнятті податкової декларації з ПДВ за травень 2016 року, отже вказані вимоги позивача є також безпідставними та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Вітаполіс" в задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Василенко Г.Ю.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 19 червня 2017 р.