Справа № 820/701/17
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 р.Справа № 820/701/17
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Старосуда М.І.

секретарі судового засідання: Жданюк А.О.

за участю:

позивача, представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представник відповідача Карамишева Л.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року по справі № 820/701/17 за позовом ОСОБА_1 до Директора Харківського міського центру зайнятості ОСОБА_4, третя особа Міністерство соціальної політики України про визнання бездіяльності незаконною,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Директора Харківського міського центру зайнятості ОСОБА_4, третя особа Міністерство соціальної політики України в якому просив:

визнати незаконною бездіяльність директора Харківського міського центру зайнятості ОСОБА_4 у незабезпечені виконання покладених на Харківський міський центр зайнятості завдань і функцій у вигляді видачі під час здійснення прийому 21.06.2016 направлення на працевлаштування до Шевченківського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Харкова на посаду «Інспектор з кадрів», по якій у ОСОБА_1 відсутній необхідний досвід роботи, у відповідності до вимог підпункту 5 пункту 6 Розділу V «Положення про державну службу зайнятості», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15.12.2016 № 1543, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.12.2016 за № 1723/2985.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року відмовлено в задоволенні позову у повному обсязі (а.с.91, 92-96).

Позивач не погодившись з постановою суду першої інстанції, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, прийняття з порушенням норм процесуального права, просив постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі (а.с.104-105).

Апелянт вказує, що враховуючи встановлення судом першої інстанції здійснення телефонного дзвінку, який здійснений був 21.06.2016 р., судом не залучено до участі в якості третьої особи Територіального центру соц..обслуговування Шевченківського району м.Харкова, щоб той мав можливість підтвердити, що відповідач у телефонній розмові повідомляв роботодавця про відсутність досвіду роботи інспектора кадрів.

Апелянт наголошує на не врахуванні судом того, що керівник центру несе персональну відповідальність за діяльність центру, в тому числі щодо контролю до складання направлень на працевлаштування, та у випадку неналежного відповідача, суд повинен був відповідно до ч.1 ст.52 КАС України здійснити заміну відповідача.

З огляду на п.3 ч.1 ст.22 ЗУ «Про зайнятість населення», видаючи направлення на працевлаштування до тер.центру слоцобслуговування Шевченківського району м.Харкова, без наявності у позивача відповідних вимог, яким він мав би відповідати, відповідач не сприяв у підборі підходящої роботи.

Посилання суду на форму звітності 3-ПН, з якої неможна встановити наявність бажаним роботодавцю критеріям, вважає неправильним, з огляду на положення ч.2 ст.22 Закону, відповідно до якої покладені на відповідача завдання здійснювати в установленому законом порядку збирання, опрацювання. Подання та поширення адмін..даних про попит та пропонування робочої сили на ринку праці, надання послуг населенню та роботодавцям. Відповідач до здійснення прийому позивача 21.02.2016 року повинен був опрацювати отриману відносно нього інформацію.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні. Позивач наголошував на безпідставності видачі йому направлення на працевлаштування без належної перевірки на відповідність критеріям щодо стажу роботи, які необхідні були для працевлаштування за направленням, а відповідач не здійснив належного контролю за цим.

Представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги та наполягав на залишенні її без задоволення. Вказувала, що жодних порушень прав позивача з боку відповідача допущено не було.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_1 як безробітний перебуває на обліку в Харкіському міському центрі зайнятості.

21 червня 2016 року позивач відвідав установу відповідача, де під час прийому працівником органу державної служби зайнятості було здійснено підбір вакансії «Інспектор з кадрів» у штаті роботодавця - Територіального центру соціального обслуговування Шевченківського району м. Харкова.

Як встановлено судом за матеріалами справи, а саме з копії звітності "Інформація про попит на робочу силу (вакансії) та правил її заповнення (Форма звітності № 3 -ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затверджені наказом Міністерства соціальної політики України 31.05.2013р. №316) не слідує, що позивач однозначно не відповідав бажаним для роботодавця критеріям, позаяк відомості графи 11 звітності (у даному випадку стаж роботи 1 рік) можуть одночасно означати як загальний трудовий стаж безробітного, так і стаж роботи безробітного на конкретній посаді.

Позивач отримав вищу освіту за напрямом підготовки "Право" та здобув кваліфікацію бакалавра права; отримав повну вищу освіту за спеціальністю "Соціологія" та здобув кваліфікацію соціолога, викладача соціологічних дисциплін, що підтверджується відповідно дипломом МВ № НОМЕР_2 та дипломом ХА № НОМЕР_1. Згідно з трудової книжки ОСОБА_5 розпочав свою трудову діяльність з 17.07.1989 року.

З огляду на встановлені обставини, відповідач не мав явних перешкод для прийняття рішення про направлення безробітного для працевлаштування до Територіального центру соціального обслуговування Шевченківського району м. Харкова.

З пояснень представника відповідача в судовому засіданні суду першої інстанції встановлено, що відповідно п.3.3 розділу III Рекомендацій щодо обслуговування населення та роботодавців фахівцями служби зайнятості (затверджені директором Державного центру зайнятості від 18.08.2014р.), якщо шукач роботи звертається до центру зайнятості, спеціаліст з працевлаштування відповідно до встановленого порядку при підборі йому роботи з'ясовує по телефону в представника роботодавця, чи є підібране робоче місце вільним, та узгоджує можливість співбесіди з клієнтом.

Під час спілкування з роботодавцем спеціаліст повідомляє йому основну інформацію про претендента (професію, спеціальність, освіту, професійний досвід тощо). При цьому робиться акцент на його професійних, ділових, особистих якостях, які можуть зацікавити даного роботодавця. Пояснює, що в разі можливого не працевлаштування особи важливо точно визначити причину та вказати її у відповідній графі корінця-направлення на працевлаштування. Неправильне визначення причини може призвести до порушення законних прав безробітного на матеріальне забезпечення або до необґрунтованого його одержання.

Як з'ясовано судом першої інстанції що, у спірних правовідносинах працівником центру 21.06.2016р. було здійснено дзвінок до роботодавця, одержано підтвердження актуальності вакансії, уточнені вимоги до претендента, уточнені умови праці, місце знаходження роботодавця, шлях до роботи, повідомлено роботодавця стосовно медичних протипоказань безробітного ОСОБА_6, досвіду роботи, освіти, отримано від роботодавця згоду на розгляд кандидатури Позивача, домовлено про призначення співбесіди з безробітним. Зазначенні обставини ні чим не спростовані.

За результатами проведеної роботи центром у особі компетентного працівника (провідний спеціаліст Харківському міському центрі зайнятості ОСОБА_7.) було складено і видано направлення №0118005 на працевлаштування ОСОБА_5 до Територіального центру соціального обслуговування Шевченківського району м. Харкова на посаду «Інспектор з кадрів», з яким позивача було ознайомлено, про що свідчить особистий підпис позивача (Додаток №1 до персональної картки).

23 червня 2016 року Територіальний центр соціального обслуговування Шевченківського району м. Харкова відмовив позивачу у прийнятті на роботу у зв'язку із відсутністю необхідного досвіду роботи.

Лише після спливу 7 місяців, 25 січня 2017 року позивач, ОСОБА_1 направив до Харківського обласного центру зайнятості скаргу щодо незаконної видачі направлення на працевлаштування на вакансію "Інспектора з кадрів", яку обґрунтував тим, що дії Харківського міського центру зайнятості, спрямовані на видачу направлення ОСОБА_1 на роботу, по якій у позивача відсутній професійний досвід, призвели до того, що 21.06.2016 року під час прийому в ХМЦЗ не отримав від останнього сприяння у підборі підходящої роботи, не отримав інформації про попит та пропонування робочої сили на ринку праці, права та гарантії у сфері зайнятості населення (а.с.8).

Харківський обласний центром зайнятості розглянув згадану скаргу і листом від 08.02.2017 року №с-3-16 повідомив про відсутність порушень у діях міського центру зайнятості (а.с.9). При чому, фахівцем було наголошено позивачу про відсутність професійного досвіду за пропонованою посадою, в зв'язку з чим було здійснено дзвінок до роботодавця та під час телефонної розмови обговорювалось питання та медичні показники, за результатами такої розмови та після отримання згоди на зустріч, було видано на законних підставах направлення.

Колегія суддів, перевіряючи відповідність вчинених суб'єктом владних повноважень у спірних правовідносинах діянь вимогам ч.3 ст.2 КАС України, зазначає, що правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначені Законом України "Про зайнятість населення".

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 5 Закону держава гарантує у сфері зайнятості безоплатне сприяння у працевлаштуванні, обранні підходящої роботи та одержанні інформації про ситуацію на ринку праці та перспективи його розвитку.

Частинами 1-4 ст.46 Закону України "Про зайнятість населення" передбачено, що підходящою для безробітного вважається робота, що відповідає освіті, професії (спеціальності), кваліфікації особи з урахуванням доступності транспортного обслуговування, встановленої рішенням місцевої державної адміністрації, виконавчого органу відповідної ради. Заробітна плата повинна бути не нижче розміру заробітної плати такої особи за останнім місцем роботи з урахуванням середнього рівня заробітної плати, що склався у регіоні за минулий місяць, де особа зареєстрована як безробітний. Під час пропонування підходящої роботи враховується тривалість роботи за професією (спеціальністю), кваліфікація, досвід, тривалість безробіття, а також потреба ринку праці. Для осіб, які не мають професії (спеціальності) і вперше шукають роботу, підходящою вважається така, що потребує первинної професійної підготовки, зокрема безпосередньо на робочому місці, а для осіб, які бажають відновити трудову діяльність після перерви тривалістю, що перевищує шість місяців, підходящою вважається робота за професією останнього місця роботи або робота з проходженням попередньої перепідготовки за новою професією (спеціальністю) за направленням територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції. У разі коли неможливо надати безробітному роботу за професією протягом шести місяців з дня перебування на обліку в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, йому пропонується підходяща робота з урахуванням здібностей, стану здоров'я і професійного досвіду, доступних для нього видів навчання та потреби ринку праці. Для громадян, які не працювали за попередньо здобутими професіями (спеціальностями) понад 12 місяців, підходящою вважається робота, яку вони виконували за останнім місцем роботи, а робота за здобутими раніше професіями (спеціальностями) може вважатися підходящою за умови попереднього підвищення кваліфікації з урахуванням потреби ринку праці.

На подальший розвиток норм Закону України "Про зайнятість населення" КМУ була прийнята постанова від 20.03.2013р. №198, якою затверджено Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб (далі за текстом - Порядок №198).

Згідно з п.5 Порядку №198 у разі наявності пропозиції підходящої роботи у день подання заяви про надання статусу безробітного особі за попереднім узгодженням з роботодавцем видається направлення на працевлаштування за формою, затвердженою Мінсоцполітики. Особа зобов'язана подати протягом семи календарних днів з дня отримання такого направлення центру зайнятості письмову відповідь роботодавця про працевлаштування або відмову у працевлаштуванні.

У п.12 Порядку №198 вказано, що підходящою для безробітного є робота, що відповідає його освіті, професії (спеціальності), кваліфікації.

За правилом п.19 Порядку №198 у разі коли протягом шести місяців з дня реєстрації безробітному неможливо підібрати роботу за професією, підходящою є робота, що потребує зміни професії з урахуванням його здібностей, стану здоров'я, професійного досвіду, доступних для нього видів навчання та потреби ринку праці.

Форма направлення на працевлаштування затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 17.08.2015р. №848.

З положень Закону України "Про зайнятість населення", Порядку №198, форми та змісту направлення на працевлаштування не вбачається підстав для висновку, що керівник органу державної служби зайнятості має право чи обтяжений обов'язком особисто вести прийом безробітних, особисто здійснювати пошук підходящої роботи, вносити зміни чи скасовувати складене працівником центру зайнятості населення направлення на працевлаштування. Ці обов'язки виконують саме працівники центру які безпосередньо контактують з особами, що перебувають на обліку.

Колегія суддів бере до уваги, що відповідно до Положення про державну службу зайнятості (затверджене наказом Міністерства соціальної політики України 15 грудня 2016 року №1543) Державна служба зайнятості є централізованою системою державних установ, діяльність якої спрямовується та координується Міністерством соціальної політики України. Служба складається з Державної служби зайнятості, Центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських центрів зайнятості, міських, районних і міськрайонних центрів зайнятості, Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України, професійно-технічних навчальних закладів державної служби зайнятості, інших навчальних закладів державної служби зайнятості, а також підприємств, установ, організацій, утворених Службою.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що внесення змін до вже складених направлень на працевлаштування, а також особисте складення направлень на працевлаштування нормами цього Положення не віднесено до службових обов'язків керівника центру за посадою.

Колегія суддів зазначає, що бездіяльність суб'єкта владних повноважень є не виконання приписів закону щодо реалізації управлінської функції (тобто пасивна форма правової поведінки), а під протиправною слід розуміти нереалізацію управлінської функції (чи невиконання наданого повноваження) за наявності чітко визначеного приводу.

З огляду на наявні матеріали справи та встановлені судами обставинами в їх взаємній сукупності за правилом ст.86 КАС України, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції що існують підстави для кваліфікації правової поведінки відповідача як протиправної бездіяльності, адже у силу норм як закону, так і підзаконних актів керівник центру зайнятості не є безпосереднім учасником спірних правовідносин та прямої вказівки закону на це не має.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що зі скаргами на дії чи рішення працівників під час оформлення спірного направлення на працевлаштування позивач до керівника центру не звертався, а відтак, відсутні підстави для реалізації владної компетенції відповідача по контролю за діяльністю підлеглих по службі осіб.

Стосовно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 638/12966/16-ц колегія суддів зазначає наступне.

Цим судовим актом позивачу по цивільній справі ОСОБА_5 (який є позивачем у даному спорі) дійсно було відмовлено у задоволенні цивільного позову до Шевченківського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Харкова , третя особа - Харківській міський центр зайнятості про визнання незаконною відмови в прийнятті на роботу.

Однак, вказане рішення не може бути визнано належним та допустимим у розумінні ст.70 КАС України доказом вчинення відповідачем протиправної бездіяльності, оскільки, керівник центру зайнятості згідно з Законом України "Про зайнятість населення", Порядком №198, формою та змістом направлення на працевлаштування особисто непричетний до оформлення направлення на працевлаштування і не має повноважень на перевірку його змісту. Окрім того, з урахуванням запроваджених ЦПК України правил здійснення цивільного судочинства згадане рішення суду є виключним доказом не доведеності заявлених у цивільній справі вимог.

Доводи наведені позивачем в апеляційній скарзі щодо не залучення до участі у розгляді справи в якості третьої особи Територіального центру соц..обслуговування Шевченківського району м.Харкова, щоб той мав можливість підтвердити, що відповідач у телефонній розмові повідомляв роботодавця про відсутність досвіду роботи інспектора кадрів, є безпідставним та суперечить суті процесуального статусу третьої особи, визначеного положеннями ст..53 КАС України. Для того, щоб та чи інша особа лише підтвердила ті чи інші обставини, не обов'язково повинна була б залучатися в якості третьої особи.

Доводи апелянта щодо можливого порушення з боку суду положень ст..52 КАС України, є лише припущеннями позивача. Позивач чітко визначив відповідача по справі, безпосередньо ОСОБА_4, який є посадовою особою Харківського міськцентру зайнятості, як суб'єкта владних повноважень, бездіяльність якого просив визнати протиправною.

Доводи позивача, що з огляду на п.3 ч.1 ст.22 ЗУ «Про зайнятість населення», видаючи направлення на працевлаштування до тер.центру соцобслуговування Шевченківського району м.Харкова, без наявності у позивача відповідних вимог, яким він мав би відповідати, відповідач не сприяв у підборі підходящої роботи, є безпідставним. Відповідач ОСОБА_4 безпосередньо такого направлення не видавав.

Також необґрунтованими є доводи апелянта, стосовно посилання суду на форму звітності 3-ПН, з якої неможна встановити наявність бажаним роботодавцю критеріям, з огляду на положення ч.2 ст.22 Закону, відповідно до якої покладені на відповідача завдання здійснювати в установленому законом порядку збирання, опрацювання, подання та поширення адмін..даних про попит та пропонування робочої сили на ринку праці, надання послуг населенню та роботодавцям. Відповідач до здійснення прийому позивача 21.02.2016 року повинен був опрацювати отриману відносно нього інформацію.

В даному випадку, позивач оскаржує не протиправність видачі самого направлення на працевлаштування, як такого, що видано без належних на то підстав, а предмет позову є зовсім інший та стосується вчиненої бездіяльності з боку відповідача. Позивачем взагалі не доведено, що саме ОСОБА_4, як відповідач по справі повинен був особисто опрацьовувати отримані дані відносно позивача, та дійсно не виконав належних повноважень безпосередньо відносно позивача 21.06.2016 р. при видачі працівником центру зайнятості направлення на працевлаштування. Позивач не формував жодних вимог до Харківського міського центру зайнятості з цього приводу.

Колегія суддів, з огляду на приписи ч.1 ст.71 КАС України вважає, що з боку позивача жодним чином не доведено об'єкт його порушеного права, а наведені позивачем доводи стосовно порушення його прав з боку саме ОСОБА_4 щодо згаяного часу та втрати можливості працевлаштування на підходящій роботі, є суб'єктивним уявленням позивача.

Колегія суддів не вбачає порушень з цього приводу з боку суду, та наведені апелянтом доводи апеляційної скарги, в межах яких з урахуванням ч.1 ст.195 КАС України, здійснюється оцінка постанови, не дає підстав для скасування постанови суду, більш того, не дає підстав для задоволення позову позивача по суті заявлених вимог до відповідача по справі. Суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості вирішувати питання щодо заміни, залучення відповідачів на стадії розгляду апеляційної скарги. Це є прерогативою та можливістю на стадії розгляду справи судом першої інстанції.

Колегія суддів, з урахуванням фактичних обставин справи погоджується з висновками суду першої інстанції у повному обсязі. Жодні доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст.2, 11, 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211-212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року по справі № 820/701/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів, - з дня складення в повному обсязі.

У повному обсязі буде складена 16 червня 2017 року.

Головуючий суддя Яковенко М.М.
Судді Лях О.П. Старосуд М.І.