Справа № 639/706/17
Суддя: Гаврилюк С. М.
Дата ухвалення: 2017-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 639/706/17
Провадження № 2-а/639/52/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Гаврилюк С.М.,

при секретарі судового засідання - Макушенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Житомирі лейтенанта поліції Яременка Богдана Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову інспектора роти № 3 батальйону УПП в м. Житомир лейтенанта поліції Яременка Б.О. від 28.01.2017 (серія БР № 445603)по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1) за ч. 6 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу у сумі 170 грн та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що постановою від 28.01.2017 (Серія БР № 445603 ) інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Житомир лейтенанта поліції Яременка Б.О. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. В постанові вказується, що 28 січня 2017 року о 01.30 год. позивач, керуючи автомобілем «Volkswagen Passat 4 motion» номерний знак «НОМЕР_2», «керував ТЗ з державним номерним знаком, не освітленим у темну пору доби, чим порушив п.п. 2.9 «в» ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.б ст. 121 КУпАП». Із зазначеною постановою ОСОБА_1 не погоджується, оскільки, на його думку, вона є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Так, позивач зазначає, що в порушення вимог законодавства України, відповідачем в оскаржуваній постанові не зазначено жодних доказів щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, не зазначено будь-яких пояснень свідків, технічних приладів чи засобів, за допомогою яких було б зафіксоване адміністративне правопорушення, чи інших доказів, що засвідчують факти його неправомірних дій як учасника дорожнього руху. Також, суть правопорушення викладено некоректно, зокрема, не вказано яке саме порушення допущено позивачем, зокрема, який з номерних знаків його автомобіля (оскільки їх два) був неосвітленим або недостатньо освітленим, якими вимірювальними засобами така недостатність освітлення встановлена, які вимоги Державних стандартів порушені позивачем та на підставі чого співробітником поліції перевірялось їх дотримання, чи проводився огляд транспортного засобу на предмет встановлення його технічного стану та на підставі чого здійснювалась перевірка технічного стану автомобіля позивача, адже, як зазначає ОСОБА_1, він не вчиняв жодних правопорушень та не був учасником дорожньо-транспортних подій. Оскільки освітлення заднього номерного знаку автомобіля позивача було справним та задній номерний знак автомобіля під час його руху завжди був освітленим, позивач вважає, що його притягнуто до відповідальності за неосвітлення переднього номерного знаку автомобіля. Однак, як зазначає позивач, при цьому відповідачем не враховано, що вимогами Державних стандартів, зокрема, ДСТУ UN/ЕСЕ R 48-02:2002 "Єдині технічні приписи щодо офіційного затвердження дорожніх транспортних засобів стосовно встановлення засобів освітлення та світлової сигналізації" (Правила ЕЭК ООН № 48-02:2001, IDT) встановлено необхідність освітлення лише заднього номерного знаку.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що його фактично притягнуто до відповідальності за діяння, яке не є правопорушенням, оскільки освітлення переднього номерного знаку автомобіля будь-якими світловими пристроями не передбачено законодавством та вказане свідчить про відсутність події адміністративного правопорушення.

Крім того, позивач вважає, що відповідачем порушено також і норми процесуального права, оскільки неправомірно складено постанову про накладення адміністративного стягнення у місці зупинки належного йому транспортного засобу без оформлення будь-яких матеріалів, протоколу чи будь-яких інших доказів без надання йому можливості для захисту.

Позивач подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності.

Відповідачем також подано заяву про розгляд справи без його участі. Крім того, відповідачем надано письмові заперечення на адміністративний позов та диск з відеозаписом на підтвердження скоєння позивачем адміністративного правопорушення. У своїх запереченнях відповідач посилається на те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупинити транспортний засіб, якщо водій порушив Правила дорожнього руху. В даному випадку , як зазначає відповідач, позивач порушив вимогу знаку 2.9 в Правил дорожнього руху України, в якому зазначено що водієві заборонено керувати транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості).

Статтею 31 Закону визначено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Дане адміністративне правопорушення було зафіксовано на нагрудну відеокамерупатрульного поліцейського. З переглянутого відео видно як позивач реагує на вчинене правопорушення, та зазначає що почистить номерний знак, а також зазначає що «перегорело что-то». Позивач був попереджений про заборону подальшого руху з неосвітленним номерним знаком. Патрульний поліцейський роз'яснив позивачу його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Повідомив про час та місце розгляду справи. Позивач відповідно до ст. 268 КУпАП мав можливість на місці ознайомитись із усіма наявними матеріалами справи, надати пояснення, докази, заявити клопотання та отримати правову допомогу, однак жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Підстав для умисного спотворювання обставин події у поліцейського, котрий не мав жодних відносин із позивачем, а виконував обов'язки щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, не було. Доказів щодо фіктивності або недійсності постанови про адміністративне правопорушення, неправомірності дій інспектора, на думку відповідача, позивачем не надано. Відповідач вважає, що достатнім доказом правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності відповідача у даній категорії справ (оскарження рішень поліцейських патрульної поліції про притягнення до адміністративної відповідальності) є відповідні пояснення поліцейського, який виніс оскаржувану постанову та такі докази будуть достатніми, допоки не буде надано обґрунтованих належних доказів, які безсумнівно спростують пояснення (заперечення проти позову) та свідчення поліцейських. При чому, такий підхід жодним чином не суперечить презумпції винуватості держави в певних адміністративних справах, закріпленій частиною другою статті 71 КАС України. У випадку наявності суперечності між поясненнями позивача та поясненнями і свідченнями поліцейських, і за відсутності інших доказів, наданих позивачем на його користь, перевага має надаватись поясненням та свідченням поліцейських з огляду на те, що процедура призначення на посаду в поліції передбачає ґрунтовний відбір та перевірку кандидатів, а також те, що поліцейський, вступаючи на службу, відповідно до статті 64 ЗУ «Про Національну поліцію» складає Присягу на вірність Українському народові. На підставі вищевикладеного, відповідач просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову за безпідставністю.

Суд, всебічно, повно, об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався у позовній заяві позивач, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази, надані відповідачем в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення обґрунтованого адміністративного позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 445603 від 28.01.2017, складеної інспектором роти № 3 батальйону УПП у м. Житомир ДПП лейтенантом поліції Яременком Б.О., до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП притягнуто ОСОБА_1 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 грн.

Згідно постанови, ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat 4 motion, державний номер НОМЕР_2, 28.01.2017 о 01 год. 30 хв. на автошляху М-06 Київ - Чоп, 73 км, керував транспортним засобом з державним номерним знаком, неосвітленим в темну пору доби, чим порушив п.п. 2.9 «в» ПДР України (а.с. 6).

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 4 розділу І «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом від 07.11.2015 № 1395 (далі Інструкція) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі передбаченого частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121 КУпАП.

Як передбачено п. 2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП.

Відповідно до п.п. 1, 2, 5 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП. Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі(додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, вона не містить визначених та обов'язкових реквізитів, передбачених ч. 3 ст. 283 КУпАП та додатком 5 до Інструкції, а саме: не вказано технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Відповідно до вимог ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У постанові, яка оскаржується, відповідачем не наведено посилання на докази, якими обґрунтовується рішення винесене інспектором Яременком Б.О. про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Крім того, з дослідженого у судовому засіданні відеозапису, який відповідач надав суду у підтвердження своїх заперечень, не встановлено обставини, зазначені в постанові про адміністративне правопорушення серії БР № 445603 від 28.01.2017, оскільки вбачається розбіжність часу на відеозаписі фіксації руху транспортного засобу позивача та часу скоєння адміністративного правопорушення, вказаного в постанові про адміністративне правопорушення.

Відповідач не надав суду належних доказів, які достовірно підтверджують обставини порушення ОСОБА_1 28.01.2017 п. 2.9 «в» ПДР України.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Аналізуючи усі обставини по справі та досліджені у судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 162 того ж Кодексу при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову зокрема про визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання недійсним рішення чи окремих його положень.

На підставі п. 3 ст. 288 КУпАП може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно ст. 49 КАС України, особи, які беруть участь у справі, мають рівні процесуальні права і обов'язки та зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами .

Особи, які беруть участь у справі, мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 71 КАС України суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані та повідомити, де вони знаходяться.

Відповідачем не надано будь-яких достовірних доказів на підтвердження обґрунтованості винесеної постанови від 28.01.2017, а отже суд дійшов до висновку, що постанова серії БР № 445603 від 28.01.2017 по справі про адміністративне правопорушення та про накладення адміністративного стягнення на позивача не відповідає вимогам закону, постанова не підтверджує скоєння позивачем адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Позивач просить скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БР № 445603 від 28.01.2017 про накладення адміністративного стягнення на нього у вигляді штрафу у розмірі 170 грн та закрити справу про адміністративне правопорушення відносно позивача за відсутності у його діях складу правопорушення.

На підставі вищезазначеного суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення обгрунтованого адміністративного позову та скасування постанови серії БР № 445603 від 28.01.2017 по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 170 гривень та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Керуючись ст. 19 Конституції України, п. 1 ст. 247, ст.ст. 283, 288, 289 КУпАП, ст.ст. 4, 8, 9, 11, 49, 70-72, 86, 158-160, 161-163, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства, Постанови пленуму Вищого адміністративного Суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі»,суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Житомирі лейтенанта поліції Яременка Богдана Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 445603 від 28.01.2017 про притягнення ОСОБА_1 (ІНННОМЕР_1) до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП і накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 170 (сто сімдесят) гривень - скасувати.

Провадження у адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1(ІНННОМЕР_1) до адміністративної відповідальності і накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 170 (сто сімдесят) гривень - закрити на підставі ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду першої інстанції набирає чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М.Гаврилюк