Справа № 819/503/17
Суддя: Білоус І.О.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/503/17

31 травня 2017 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Білоус І.О.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне управління державної казначейської служби України у Тернопільській області про стягнення заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в Тернопільській області, в якому просить зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплатити суддівську винагороду за січень 2017 року, з вирахуванням виплаченої суми суддівської винагороди, при розрахунку якої застосувати мінімальну заробітну плату як розрахункову величину у розмірі 32000 грн. (а. с. 3-4).

19.04.2017 року позивачкою подано до суду заяву про уточнення позовних вимог (а. с. 18), згідно якої просить:

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації в Тернопільській області 20608 грн. недоплаченої суддівської винагороди за січень 2017 року, з розрахунку 16000 грн. недоплаченого окладу, 9600 грн. - 60% за вислугу років;

- зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Тернопільській області перерахувати 22,5 % єдиного соціального внеску в сумі 5760 грн. від нарахованої недоплаченої суддівської винагороди 25600 грн. до Пенсійного фонду України; перерахувати 18% податку з доходів фізичних осіб у сумі 4608 грн. в дохід місцевого бюджету Борщівського району; перерахувати 1,5% військового збору у сумі 384 грн. в Державний бюджет України;

- постанову допустити до негайного виконання.

25.05.2017 року через канцелярію суду позивачкою подано заяву про збільшення позовних вимог (а. с. 33), відповідно до якої просить:

- задовольнити позовні вимоги, викладені у заяві про уточнення позовних вимог від 19.04.2017 року;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації в Тернопільській області 6182,40 грн. недоплаченої суддівської винагороди за 6 робочих днів лютого 2017 року;

- зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Тернопільській області перерахувати в Пенсійний фонду України 22,5 % єдиного соціального внеску в сумі 1728 грн.; перерахувати 18% податку з доходів фізичних осіб у сумі 1382,40 грн. в дохід місцевого бюджету Борщівського району; перерахувати 1,5% військового збору у сумі 115,20 грн. в Державний бюджет України.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.04.2017 року відповідно до ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління державної казначейської служби України у Тернопільській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до ч. 3 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 3200 грн. Відтак, посадовий оклад судді місцевого суду, який не проходив кваліфікаційне оцінювання має становити 32000 грн. Однак, за січень та 6 робочих днів лютого 2017 року відповідачем, в порушення зазначених норм, нараховано та виплачено суддівську винагороду у розмірі посадового окладу 16000 грн. За таких обставин, недоплату суддівської винагороди за січень та 6 робочих днів лютого 2017 року вважає протиправною, що зумовило звернення до суду.

Позивачка у судове засідання не прибула, проте подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, у порядку письмового провадження, від 19.04.2017 року (а. с. 29).

Відповідач Територіальне управління Державної судової адміністрації в Тернопільській області подало до суду письмові заперечення проти позову від 13.04.2017 року (а. с. 21-24) та від 31.05.2017 року (а. с. 40-41), в яких зазначає про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Вказує, що розмір суддівської винагороди позивачу розраховувався з урахуванням приписів п. 3 р.ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №1774-VIII від 06.12.2016 року щодо не застосування як розрахункової величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 16000 грн. Таким чином, у січні та лютому 2017 року суддям місцевих загальних судів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання, відповідно до штатних розписів встановлено посадові оклади у розмірі 16000 грн. Разом з цим, у лютому 2017 році позивачка працювала 6 днів, з яких 5 днів перебувала у відпустці, а тому до оплати підлягав 1 робочий день з розрахунку посадового окладу у розмірі 16000 грн., що становить 1280 грн. Відтак, відповідач при виплаті позивачеві суддівської винагороди діяв в межах і в спосіб, передбачені Конституцією України та законами України і жодним чином не порушував прав позивачки.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, проте подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Територіального управління Державної судової адміністрації в Тернопільській області від 19.04.2017 року (а. с. 28).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головного управління державної казначейської служби України у Тернопільській області в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча про дату та час слухання справи повідомлений належним чином.

Таким чином, з огляду на вжиття судом всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення належним чином сторін про наявність судової справи з їх участю та можливість реалізації ними права захисту у судовому порядку їх прав та інтересів, зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також враховуючи заяви позивача та представника відповідача про розгляд справи без їх участі та неявку в судове засідання представника третьої особи, суд, у відповідності до положень ч.1 ст.41, ч.4 ст.122 та ч.6 ст.128 КАС України, визнав за доцільне проводити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, розглянувши доводи, викладені в позові, та надавши їм належну правову оцінку, проаналізувавши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 призначена на посаду судді Борщівського районного суду Тернопільської області строком на п'ять років згідно Указу Президента України "Про призначення суддів" № 514/2004 від 11.05.2004 року (а. с. 10-13) та обрано суддею Борщівського районного суду Тернопільської області безстроково відповідно до постанови Верховної Ради України "Про обрання суддів" № 2008-VI від 01.04.2010 року (а. с. 8-9).

Станом на час розгляду даної адміністративної справи судом кваліфікаційне оцінювання - не проходила.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 152/0/15-17 від 31.01.2017 року "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Борщівського районного суду Тернопільської області у відставку" звільнено ОСОБА_1 з посади судді Борщівського районного суду Тернопільської області у зв'язку з поданням заяви про відставку (а. с. 35).

Згідно із наказу Борщівського районного суду Тернопільської області № 9-к від 08.02.2017 року "Про відрахування зі штату суду судді Денисової Т.С." припинено трудові відносини ОСОБА_1 із Борщівським районним судом Тернопільської області на підставі вищезазначеного рішення та відраховано її із штату суду (а. с. 34).

З матеріалів справи слідує, що відповідно до розрахункового листа за 2017 рік судді Денисові Т.С. за січень та лютий 2017 року виплачено суддівську винагороду, виходячи з посадового окладу 16000,00 грн. (а. с. 43). Аналогічні нарахування заробітної плати за вказаний період відображені в довідках про доходи Територіального управління Державної судової адміністрації в Тернопільській області № 52 від 09.02.2017 року та № 175 від 30.05.2017 року (а. с. 7, 42).

На думку позивачки, обрахунок її суддівської винагороди протиправно здійснено із розрахункової величини в розмірі 1600 грн., визначеної п.3 р. II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 року № 1774 - VIII "Про внесених змін до деяких законодавчих актів України", а не із розміру мінімальної заробітної плати, як вказано в Законі України "Про судоустрій та статус суддів", у зв'язку з чим звернулась до суду для захисту своїх прав.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.23 Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.16 року №1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року №2453.

Згідно з ч.3 ст.133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року №2453-VI посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про Державний бюджет на 2017 рік" з 1 січня 2017 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 3200 гривень.

Отже, враховуючи, що 10 мінімальних заробітних плат в січні та лютому 2017 року дорівнювали 3200 грн., посадовий оклад позивача в зазначений період повинен був складати 32000 грн.

З приводу посилання відповідача на те, що п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року№1774 передбачена інша розрахункова величина у розмірі 1600 гривень для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, а мінімальна заробітна плата не застосовується, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 130 Конституції України розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Згідно із ч.1 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року №2453-VI суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, як Конституцією України, так і Законами України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року №1402-VIII та від 07.07.2010 року №2453-VI, передбачено, що розмір суддівської винагороди регулюється виключно законом про судоустрій і не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року №1774-VIII не є законом про судоустрій, а тому відповідно до ст. 130 Конституції України, ч.1 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.16 №1402-VIII не можуть регулювати питання розміру суддівської винагороди.

Разом з тим, приписами ст.10 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у законі про Державний бюджет України з урахуванням вироблених шляхом переговорів пропозицій спільного представницького органу об'єднань профспілок і спільного представницького органу об'єднань організацій роботодавців на національному рівні.

Зміни розміру мінімальної заробітної плати іншими законами України та нормативно-правовими актами є чинними виключно після внесення змін до закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Враховуючи, що в Законі України "Про Державний бюджет на 2017 рік" відсутній будь-який інший місячний розмір мінімальної заробітної плати ніж 3200 грн., суд приходить до висновку, що з 01.01.2017 року 1600 грн. є розміром спеціальної тимчасової розрахункової величини, але не іншим розміром мінімальної заробітної плати на 2017 рік.

Суд наголошує, що відповідно до ч.1 ст.133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року №2453-VI розмір посадового окладу судді місцевого суду обраховується саме з розміру мінімальної заробітної плати, а не іншої розрахункової величини.

При цьому, право законодавця на визначення розміру суддівської винагороди іншими законами обмежено як Конституцією так і відповідними законами про судоустрій.

Встановлення розміру суддівської винагороди судді безпосередньо законом про судоустрій, є вимогою, конституційною гарантією (ст. 130 Конституції України), а не рекомендацією до органів влади.

Разом з тим, суд погоджується з позицією відповідача, щодо того, що соціально-економічні права не є абсолютними, і у разі неможливості їх фінансово забезпечити, Держава має право на прийняття рішень пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, у тому числі, щодо розміру суддівської винагороди.

Виходячи з фінансових можливостей державного бюджету, законодавець має право на встановлення будь-якого розміру суддівської винагороди, більшого чи меншого, але враховуючи вимоги ст. 130 Конституції України, ч.1 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.16 року №1402-VIII, ч.1 ст. 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.10 року №2453-VI, це повинно бути передбачено виключно у законі про судоустрій, а не в інших нормативно-правових актах.

Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року №1774-VIII щодо не застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини при визначенні посадових окладів та заробітної плати працівників та встановлення для цих цілей нової розрахункової величини в 1600 гривень, враховуючи вимоги ст. 130 Конституції України, можуть застосовуватися до будь-яких інших посадових окладів та заробітних плат працівників, окрім посадових окладів судді.

Відповідно до ч.2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішення від 10.03.2011 року справі "Сук проти України" (заява № 10972/05) вважає, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (пункт 23).

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що відповідачем порушено право позивача на передбачений Законом України "Про судоустрій і статус суддів" розмір суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу в 10 мінімальних заробітних плат, визначених ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", починаючи з 01.01.2017 року.

Разом з тим, згідно з ч.4 ст.105 КАС України адміністративний позов може містити, зокрема, як вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, так і стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч.2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Суд за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень може прийняти іншу постанову у випадках, встановлених законом.

Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права необхідно враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 244-2 КАС України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З урахуванням вищевикладеного, у спірному випадку для належного і повного захисту прав позивачки, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог на підставі ч.2ст. 11 КАС України та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивачки, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи, а саме шляхом зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 01.01.2017 р. по 08.02.2017 р., з вирахуванням виплаченої суми суддівської винагороди, при розрахунку посадового окладу якої застосувати мінімальну заробітну плату як розрахункову величину у розмірі 3200 грн.

Щодо позовних вимог, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 19.04.2017 року та заяви про збільшення позовних вимог від 25.05.2017 року, у частині про зобов'язання Територіального управління Державної судової адміністрації в Тернопільській області від нарахованої недоплаченої суддівської винагороди перерахувати 22,5 % єдиного соціального внеску до Пенсійного фонду України, перерахувати 18% податку з доходів фізичних осіб в дохід місцевого бюджету Борщівського району, перерахувати 1,5% військового збору в Державний бюджет України, суд не вбачає підстав для їх задоволення в порядку і спосіб заявлений позивачкою, зважаючи на обраний судом спосіб захисту у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць. Відтак, постанова підлягає до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку що позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 1.01.2017 р. по 08.02.2017 р., з вирахуванням виплаченої суми суддівської винагороди, при розрахунку посадового окладу якої застосувати мінімальну заробітну плату як розрахункову величину у розмірі 3200 грн.

3.Постанову суду в зобов'язання здійснити перерахунок та виплатити суддівську винагороду за один місяць допустити до негайного виконання.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Білоус І.О.

копія вірна

Суддя Білоус І.О.