Справа № 694/966/16-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Сакун Д.І. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року Справа: № 694/966/16-а

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 24.12.2015 р. № 145 по справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 березня 2017 року адміністративний позов було залишено без розгляду.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, вважаючи, що судом неповно з'ясовано обставини цієї справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, з наступних підстав.

Судова колегія встановила, що залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду з даною позовною заявою.

Дослідивши обставини справи колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

У ст. 289 КУпАП закріплено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Згідно з ч. 3, 6 ст. 288 КУпАП постанову про одночасне накладення основного і додаткового адміністративних стягнень може бути оскаржено за вибором особи, щодо якої її винесено, чи потерпілого в порядку, встановленому для оскарження основного або додаткового стягнення.

Скарга подається в орган (посадовій особі), який виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України. Скарга, що надійшла, протягом трьох діб надсилається разом із справою органу (посадовій особі), правомочному відповідно до цієї статті її розглядати.

Частиною 4 статті 99 КАС України передбачено, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що для оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності законодавством встановлено спеціальний скорочений строк звернення до суду, перебіг якого починається з дня, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, слід враховувати, що оскарження особою такої постанови в адміністративному досудовому порядку є підставою для пролонгації вищевказаного строку звернення до суду з моменту отримання нею відповідного рішення суб'єкта влади за її скаргою.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржувана у цій справі постанова по справі про адміністративне правопорушення № 145 прийнята інспектором будівельного нагляду управління ДАБІ в Черкаській області 24.12.2015 р. за відсутності позивача.

При цьому, як встановлено окремою ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 16.03.2017 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2017 р., тобто судовими рішеннями, що набрали законної сили, зазначеною посадовою особою було прийнято одночасно дві ідентичні постанови щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в яких вказано різне місце їх складання: м. Черкаси та с. Стебне Звенигородського району.

Відомостей щодо отримання копії вказаної постанови позивачем ДАБІ не надано, а в матеріалах адміністративної справи щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності міститься лише лист-опис /Т.1 а.с.210-224/.

11.01.2016 р. позивач оскаржив постанову від 24.12.2015 р. № 145 в адміністративному досудовому порядку до начальника управління ДАБІ в Черкаській області, що не спростовано відповідачем.

Доказів щодо прийняття зазначеним суб'єктом владних повноважень рішення за результатами розгляду вказаної скарги позивача відповідачем суду не надано, ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2017 р. про витребування доказів в цій частині не виконано.

18.07.2016 р. позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у цій справі.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що управлінням ДАБІ в Черкаській області не було належним чином забезпечено своєчасне отримання позивачем копії оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення, у свою чергу, позивач після отримання такої копії в індивідуальному порядку скористався правом на її адміністративне досудове оскарження та, не отримавши рішення за результатами розгляду скарги, реалізував своє право на судовий захист.

Однак, зазначені обставини не були належним чином досліджені судом першої інстанції, що призвело до порушення ст. 99 КАС України, ст. 288 КУпАП та постановлення необґрунтованого рішення про залишення позовної заяви без розгляду, що також суперечить й вимогам ст. 159 КАС України.

Приходячи до такого висновку, судова колегія враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 04.12.1995 р. по справі «Беллет проти Франції», в якому Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Крім того, у справі «Іліан проти Туреччини» (рішення від 27.06.2000 р. ) Європейським Судом з прав людини визначено, що правило встановлення обмежень доступу до суду в зв'язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до ст. 204 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, ухвала Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 березня 2017 року - скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 березня 2017 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до Звенигородського районного суду Черкаської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.