Справа № 815/4691/16
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2017 р. м.ОдесаСправа № 815/4691/16

Категорія: 3.5 Головуючий в 1 інстанції: Левчук О. А.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю: секретаряОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Малого приватного підприємства "ІР" на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2017 року по справі за позовом Малого приватного підприємства "ІР" до Головного управління Держпраці в Одеській області, начальника Головного управління Держпраці в Одеській області ОСОБА_5 про визнання дій протиправними та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

Мале приватне Підприємство "ІР" звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправними дії Головного управління Держпраці в Одеській області по проведенню з 22.08.2016 року по 31.08.2016 року позапланової перевірки, визнати протиправним та скасувати наказ про проведення позапланової перевірки № 907 від 25.07.2016 року.

В обґрунтування позову зазначено, що дії відповідача по проведенню позапланової перевірки є неправомірними, оскільки законодавством встановлений вичерпний перелік підстав для здійснення позапланової перевірки, який розширеному тлумаченню не підлягає. В той же час, спірний наказ щодо проведення позапланової перевірки МПП "ІР" з питань дотримання законодавства про працю щодо страхувальників, у яких протягом року не підвищувалась заробітна плата, або сума підвищення становить менше суми нарахованої індексації, вмотивовано листом Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 7870/04 від 23.06.2016 року (Державної фіскальної служби України в Одеській області). Однак, подібної підстави для здійснення позапланово заходу ЗУ "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів не передбачають, що на думку позивача свідчить про необґрунтованість та неправомірність спірного наказу та, як наслідок, - про протиправність дій по проведенню позапланової перевірки підприємства.

Крім того, постановою КМ України від 13 серпня 2014 року № 408 "Питання запровадження обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами" затверджено перелік інспекцій, яким надаватиметься дозвіл КМУ на проведення перевірок, до яких, на думку позивача, належить і Державна служба України з питань праці. Пунктом 3 Прикінцевих положень ЗУ "Про внесення змін та визнання таким, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VIII від 28.12.2014 року установлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня-червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою субєкта господарювання щодо його перевірки.

Згідно з даними, наведеними у податкових деклараціях з податку на прибуток МПП "ІР" за 2013, 2014,2015 роки рівень доходу підприємства менш 20 мільйонів гривень на рік, а тому, відповідно до положень ЗУ №71 - VIII від 28.12.2014 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", абз.1 п.3 Прикінцевих положень якого запроваджено мораторій на перевірки підприємств, установ, організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень, перевірку відповідач мав право проводити лише з дозволу Кабінету міністрів України, за заявкою субєкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

До того ж позивач вказує, що згоду на проведення позапланової перевірки МПП "ІР" надано директором Департаменту з питань праці, однак центральним органом виконавчої влади у спірних правовідносинах є не Департамент, а Державна служба з питань праці, яку очолює голова, а не директор.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Підприємство, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що позаплановий захід проводиться тільки за наявності згоди центрального органу виконавчої на його проведення та за наявності звернення фізичної особи про порушення субєктом господарювання її законних прав. Крім того, оскільки обсяг доходу підприємства у 2015 році становив менше 20 мільйонів гривень, позапланова перевірка мала проводитися лише з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою субєкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінально процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Головного управління Держпраці в Одеській області від 25.07.2016 року № 907 "Про проведення позапланової перевірки додержання вимог законодавства про працю" головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства застрахованих осіб, працевлаштування інвалідів, з питань дитячої праці та інших нормативно-правових актів Управління з питань праці Головного управління Держпраці в Одеській області ОСОБА_6 доручено у період з 22.08.2016 року по 31.08.2016 року провести позапланову перевірку додержання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування Малого приватного підприємства "ІР", яке розташоване за адресою: вул. Свердлова, 27, м. Білгород-Дністровський, Одеська область (а.с.44).

Підставою для проведення перевірки стали направлений на адресу відповідача спільний лист Державної фіскальної служби України, Державної служби України з питань праці та Пенсійного фонду України від 14.06.2016 року, яким визначено порядок взаємодії вказаних органів по запобіганню "тіньової" зайнятості та виплат доходів без сплати належних сум податків, зборів, внесків до бюджету, на виконання Плану заходів щодо координації спільних дій по виявленню фактів використання праці неоформлених працівників та лист Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 6584/05 від 30.06.2016 року, яким на виконання листа Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 7870/04 від 23.06.2016 року надано інформацію щодо страхувальників, у яких протягом року не підвищувалась заробітна плата, або сума підвищення становить менше суми нарахованої індексації, серед яких зазначено МПП "ІР" (а.с. 49-51, 162-169).

25.07.2016 року для проведення перевірки МПП "ІР" Головним управлінням Держпраці в Одеській області видано направлення № 15101-29-1848 на здійснення перевірки у період з 22.08. 2016 року по 31.08. 2016 року, яке було отримано особисто директором ОСОБА_7 (а.с. 45).

28.07.2016 року Головним управлінням Держпраці в Одеській області відповідно до абз. 4 п. 3 "Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів", затвердженого наказом міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 року №390, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.07.2012 року за №1291/21603 та розпорядження КМ України від 16.09.2015 року №929-р, отримано згоду Депратаменту з питань праці Державної служби України з питань праці на проведення позапланової перевірки МПП "ІР" (а.с. 46-47).

22 серпня 2016 року головний державний інспектор Голінський П.І. приступив до перевірки МПП "ІР" з питань додержання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування, за результатами якої складено акт №15-02-017/0568, яким встановлено 11 порушень вимог законодавства про працю, виявлених під час перевірки (а.с. 10-18).

В акті перевірки директор МПП "ІР" зазначив, що він до інспектора по проведеній перевірці зауважень немає, зауваження і доповнення по суті акту будуть надані після детального ознайомлення (а.с. 157).

19.09.216 року Головним управлінням Держпраці в Одеській області на підставі акту перевірки № 15-02-017/0568 винесено постанови № 77 та № 78 про накладення штрафу на МПП "ІР" за порушення вимог ч.5 ст.95, ч.2 ст.97 КЗпП України (а.с. 140,141).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що положення пункту 3 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" не поширюються на Державну службу України з питань праці та її територіальні органи при здійсненні перевірок додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю, а відтак, суб'єкт владних повноважень при прийнятті оскаржуваного наказу та під час проведення перевірки діяв відповідно до вимог чинного законодавства та в межах наданих повноважень.

Колегія суддів цілком погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Пунктом 7 Положення встановлено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно ч.1 ст.259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, за змістом статті 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (в редакції, яка діяла на момент видачі оскаржуваного наказу та проведення перевірки) дія цього Закону поширюється на відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів: контролю органами державної фіскальної служби; валютного контролю; державного експортного контролю; контролю за дотриманням бюджетного законодавства; банківського нагляду; державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції; державного нагляду за дотриманням вимог ядерної безпеки; державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації; при проведенні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, прокурорського нагляду, досудового слідства і правосуддя, державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

Отже, на момент прийняття оскаржуваного наказу дія Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" не поширювалась на Державну службу України з питань праці, а відтак, всі обмеження щодо здійснення заходів контролю для відповідача не були обовязковими.

Між тим, процедура проведення Державною інспекцією України з питань праці (далі - Держпраці України) та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці у межах повноважень визначена в Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженому Наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 № 390, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 30.07.2012 за № 1291/21603 (далі- Порядок № 390).

Відповідно до абз.3,4 п.3 Порядку № 390 позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення субєктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

Колегія суддів звертає увагу, що єдиною підставою для звернення до суду з цим позовом є твердження позивача, що на час виникнення спірних правовідносин діяв мораторій на проведення перевірок контролюючими органами згідно з пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", відповідно до якого у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній рік контролюючими органами здійснюється виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Оскільки дохід Підприємства за попередній календарний рік не перевищував 20 мільйонів гривень, перевірки щодо нього контролюючими органами заборонені, в тому числі ця заборона діє і на Інспекцію.

Так, вищенаведеною нормою встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Слід зазначити, що вказаний Закон направлений на врегулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів та передбачає внесення змін до податкового законодавства, і за своєю метою та змістом покликаний врегулювати саме податкові, а не будь-які інші правовідносини, зокрема й ті, які виникають у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до статті 1 Податкового кодексу України цей кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Податковим кодексом України визначаються функції та правові основи діяльності тих контролюючих органів, про які йдеться у пункті 41.1 статті 41 цього Кодексу. Зокрема, контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, його територіальні органи. У складі контролюючих органів діють підрозділи податкової міліції.

Таким чином, обмеження на проведення перевірок підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами, встановлений Законом № 71-VІІІ, стосується виключно контролюючих органів, визначених у підпункті 41.1 статті 41 Податкового кодексу України, до яких відповідач не віднесений.

За такого правового врегулювання, колегія суддів вважає, що пункт 3 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" на спірні правовідносини не поширюється.

Разом з цим, слід зауважити, що законодавцем прийнято два нормативно-правових акти, якими запроваджено мораторії на проведення перевірок суб'єктів господарювання, а саме:

Закон України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", згідно з пунктом 3 Прикінцевих положень якого у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України;

Закон України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", згідно з пунктом 8 Прикінцевих положень якого перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня-червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

З наведеного вбачається, що норми Закону № 76-VІІІ стосуються всіх контролюючих органів, крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України, тоді як норми Закону № 71-VІІІ стосуються контролюючих органів, що забезпечують формування єдиної державної податкової, державної митної політики щодо адміністрування податків, тобто Державної фіскальної служби України та її територіальних органів, адже критеріями визначення переліку суб'єктів господарювання, на яких такі обмеження не поширюються, є, зокрема, обсяг доходу за попередній календарний рік, а також певний вид діяльності чи імпорт певного виду товарів.

Такі положення вказаних нормативних актів роблять послідовною позицію законодавчого органу, яким в один день прийняті різні за змістом норми щодо одних і тих самих правовідносин, зокрема, щодо обмеження повноважень контролюючих органів у проведенні перевірок суб'єктів господарювання.

Відтак, правовідносини, пов'язані з встановленням обмеження на проведення перевірок органами Держпраці України, регулювались саме Законом № 76-VIII, а не Законом № 71-VIII, та в часовому вираженні тривали протягом січня-червня 2015 року і закінчились 01 липня 2015 року.

Аналогічна правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 22.03.2017 року у справі №534/2405/15-а (К/800/3715/16).

Натомість, спірна перевірка проведена у серпні 2016 року, тобто не порушує обмеження на проведення перевірок, встановлені Законом № 76-VIII.

До того ж колегія суддів ввжає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.5 ст.7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов'язані пред'явити керівнику суб'єкта господарювання або уповноваженій ним особі посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб'єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб'єкта господарювання.

Суб'єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред'явили документів, передбачених цією статтею.

Тобто, в даному випадку, обов'язковою умовою для початку проведення позаланової виїзної перевірки є пред'явлення направлення на проведення такої перевірки. При визначенні строків пред'явлення зазначених документів для проведення позапланової виїзної перевірки, вказаними нормами, передбачено єдину умову - вручити до початку перевірки.

Таким чином, суб'єкт господарювання, який вважає порушеним порядок та пiдстави призначення перевiрки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осiб контролюючого органу до такої перевiрки. Якщо ж допуск до проведення перевiрки вiдбувся, в подальшому предметом розгляду в судi має бути лише суть виявлених порушень законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Тобто, саме на етапi допуску до перевiрки суб'єкт господарювання може поставити питання про необґрунтованiсть її призначення та проведення, реалiзувавши своє право на захист вiд безпiдставного та необґрунтованого здiйснення контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевiрки нiвелює правовi наслiдки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначеннi податкової перевiрки.

Вiдтак, з огляду на наведене, колегія суддів вважає, позови суб'єктів господарювання, спрямованi на оскарження рiшень (у тому числi накау про призначення перевiрки), дiй або бездiяльностi контролюючих органiв щодо призначення та/або проведення перевiрок можуть бути задоволенi лише в тому разi, якщо до моменту винесення судового рiшення не вiдбулося допуску посадових осiб контролюючого органу до спiрної перевiрки.

В iншому разi в задоволеннi вiдповiдних позовiв має бути вiдмовлено, оскiльки правовi наслiдки оскаржуваних дiй за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до вiдновлення порушених прав, оскiльки пiсля проведення перевiрки права суб'єкту господарювання порушують лише наслiдки проведення вiдповiдної перевiрки.

Як вже зазначалося вище, судовою колегією встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивача вчасно було повідомлено про проведення перевірки, директор Товариства особисто був присутній під час проведення перевірки, йому предявлено всі необхідні документи, він допустив посадових осіб відповідача до перевірки, надав контролюючому органу всі необхідні документи та не предявляв жодних заперечень та зауважень щодо законності наказу про проведення перевірки та відсутності законних підстав для її проведення, отже зазначений наказ є реалізованим та вичерпав свою дію.

Доводи апеляційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваного судового рішення.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, ч.1 ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 207, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Малого приватного Підприємства "ІР" - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2017 року по справі за позовом Малого приватного підприємства "ІР" до Головного управління Держпраці в Одеській області, начальника Головного управління Держпраці в Одеській області ОСОБА_5 про визнання дій протиправними та скасування наказу - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: Л.В. Стас

ОСОБА_3