Справа № 2-а/1970/2101/12
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/4302/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Бучацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області

на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.02.2017 року в справі №2-а/1970/2101/12 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Булат» до Бучацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

встановив:

Товариство з додатковою відповідальністю «Булат» звернулось в суд з позовом до Бучацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправними дії відповідача, що виразились у нарахуванні пені по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 32765,38 грн, про що відображено в акті перевірки Державної податкової інспекції у Теребовлянському районі Тернопільської області №1194/2301/00907438 від 06.12.2011 року, зобов'язання відповідача списати суму пені по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 32765,38 грн, провівши відповідні коригування у податковому обліку платника податку.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.02.2017р. адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з даною постановою суду, апелянт - Бучацька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС в Тернопільській області оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт просить суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

На підставі п.1 ч.1 ст. 197 КАС розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Державною податковою інспекцією у Теребовлянському районі проведено планову виїзну перевірку Публічного акціонерного товариства «Булат» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України за період з 01.10.2009 р. по 30.06.2011 р.

За результатами перевірки 06 грудня 2011 року складено Акт №1194/2301/00907438, в якому зазначено, що позивачем несвоєчасно сплачено до бюджету 398558,59 грн податку з доходів фізичних осіб, в результаті чого нараховується 32765,38 грн пені.

Позивач, вважаючи дії відповідача протиправними, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов ТОВ «Булат», суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій відповідача, які полягають у нарахуванні пені по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 32765,38 грн за період з 01.10.2009р. по 30.06.2011р. За цей період позивачем проведено сплати поточних податкових зобов'язань з податку з доходів фізичних осіб, проте відповідач всупереч призначенню платежу спрямовував сплачені позивачем суми податку з доходів фізичних осіб на погашення податкового боргу та змінював період, за який сплачується податкове зобов'язання, а, відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи, і є правильними.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (надалі - Закон № 2181), чинного на час виникнення спірних правовідносин, податковий борг (недоїмка) - це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Виходячи з аналізу приписів ст. 5 Закону № 2181 та Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» узгодження податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб відбувається з дня подання податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також сум утриманого з них податку податковому органу.

Як вбачається з матеріалів справи 26.12.2003 року позивач звернувся до Господарського суду Тернопільської області із заявою по визнання ВАТ «Булат» банкрутом, згідно з якою станом на 26 грудня 2003 року ВАТ «Булат» мав податковий борг на загальну суму 433072, 02 грн, в даній заяві податковий борг з податку на доходи фізичних осіб відсутній.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 30.12.2003 р. порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ «Булат» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, протягом дії якого заборонено нараховувати неустойку (штраф, пеню) інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Судом першої інстанції встановлено, що 09.03.2004 р. відповідач звернувся до Господарського суду Тернопільської області із заявою про визнання кредитором по справі про банкрутство, згідно з якою просив суд визнати заявлену суму податкового боргу 397195,57 грн, в якій містилися вимоги щодо усіх несвоєчасно сплачених позивачем податків з дня подання заяви до порушення справи про банкрутство та введення мораторію. В даній заяві борг з податку на доходи фізичних осіб відсутній.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 05.04.2003 р. затверджено реєстр вимог кредиторів відносно ВАТ «Булат», в тому числі ДПІ в Теребовлянському районі на суму 318 029,84 грн. Згідно з ухвалою суду вважаються погашеними вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку для їх подання або не заявлені взагалі.

Ухвалою Господарського суду в Тернопільській області від 31 липня 2006 року затверджено мирову угоду по справі № 1-Б-371 від 20 липня 2006 року, припинено провадження у справі та припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Частиною 2 ст.14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено, що вимоги конкурсних кредиторів, заявлені після закінчення терміну, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд вказує в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Вказаний термін є граничним і відновленню не підлягає, що і зазначено в ухвалі Господарського суду Тернопільської області від 05.04.2004р.

Матеріалами справи підтверджено заборгованість по податку з доходів фізичних осіб (на той момент прибутковий податок з громадян) до порушення провадження по справі про банкрутство позивача, яка складала 168698,22 грн.

Однак, незважаючи на вимоги ч.2 ст.14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та ухвали Господарського суду Тернопільської області від 05.04.2004 року, відповідач не провів списання заборгованості з податку з доходів фізичних осіб, яка ним не була заявлена в процедурі банкрутства.

Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції, в подальшому відповідач в довідках про результати планової виїзної перевірки правильності обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум податку з доходів фізичних осіб зараховує поточні сплати податку з доходів фізичних осіб в заборгованість, починаючи з 01.01.2003 року, а саме:

- №1/1701/00907438 від 30 січня 2007 року за період з 01.01.2004р. по 30.09.2006р.;

- №1701/00907438 від 02 червня 2008 року за період з 01.10.2006р. по 31.12.2007р.;

- №33/1701/00907438 від 11.12.2009р. за період з 01.01.2008р. по 30.09.2009р.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що відповідач починаючи з 2004 року зараховує поточні сплати по податку з доходів фізичних осіб на погашення заборгованості з цього податку, яка існувала до моменту порушення провадження у справі про банкрутство, та не була заявлена відповідачем. У зв'язку з таким зарахуванням у позивача виникає нова заборгованість та проводиться нарахування пені.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що усі суми податку з доходів фізичних осіб починаючи з 2004 року, після порушення провадження у справі про банкрутство перераховувалися вчасно, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме - довідкою позивача про нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб, починаючи з 01.01.2004 року по 01.03.2014р.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено до бюджету податкове зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб починаючи з 2004 року, що підтверджується платіжними дорученнями, де призначення платежу ПзФО за конкретний період, проте зазначенні суми відповідачем зараховані на погашення податкового боргу, що відображено у картках особового рахунку платника.

Поряд з цим, Законом №2181 не встановлено порядок та черговість зарахування податковими органами платежів, що направлені платниками податків та мають цільове призначення, вказане у відповідних платіжних дорученнях, та не встановлює відповідний порядок для примусового стягнення податковим органом добровільно сплачених платником податків сум податкового зобов'язання для погашення податкового боргу, що виник раніше.

Зважаючи на викладене колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що податковий орган не має права самостійно змінювати призначення платежу, визначеного платником податків при здійсненні розрахунків зі сплати податків, зокрема, з метою погашення податкового боргу змінювати період, за який сплачується податкове зобов'язання.

Зважаючи те, що заборгованість з податку фізичних осіб вважається погашеною на підставі ч.2 ст.14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», то поточні оплати по податку з доходів фізичних осіб не можуть зараховуватися в погашення неіснуючої заборгованості, та правові підстави для нарахування пені відсутні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги є безпідставними і необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана правильно, а, відтак, у задоволенні апеляційної скарги Бучацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Тернопільській області слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу Бучацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Тернопільській області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.02.2017 року в справі №2-а/1970/2101/12- без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. В. Костів
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель