Справа № 630/832/16-а
Суддя: Малихін О. О.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 630/832/16-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 червня 2017 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Малихіна О.О.,

за участі секретаря судового засідання Косенко С.В.,

представника позивача Фадєєва О.П.,

представників відповідача Кондратенко О.С., Магденко Н.Г.,

представників третьої особи Жданова В.С., Єпіфанова Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Люботин Харківської області адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Слобожанське» до Люботинської міської ради Харківської області, за участі третіх осіб: Виробниче управління комунального господарства Люботинської міської ради Харківської області, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Товариство риболовів-любителів Верхнього Старолюботинського ставка, про визнання рішення протиправним та його скасування, -

в с т а н о в и в:

Позивач ДП «Слобожанське» звернулося до суду з позовною заявою в порядку адміністративного провадження, в якій, з урахуванням уточнень до позовних вимог від 03 лютого 2017 року, просить визнати протиправним та скасувати рішення ХІІ сесії ХХІ скликання Люботинської міської ради Харківської області від 25 грудня 1992 року «Про вилучення земель із користування господарств радгоспів» в частині п. 1.4 та п. 2, які стосуються Державного підприємства «Слобожанське».

В обґрунтування позову ДП «Слобожанське» вказувало, що на підставі постанови Ради міністрів УСРР № 732 від 23 червня 1969 року було створено Дослідне господарство «Комунар» як експериментальна база «Комунар», а на підставі наказу по Українській академії аграрних наук України № 292 від 03 грудня 1991 року перейменовано на дослідне господарство «Комунар» та являється експериментально-виробничою базою Українського науково-дослідного інституту ґрунтознавства і агрохімії ім. О.Н.Соколовського. Постановою Кабінету Міністрів України № 815 від 13 червня 2002 року «Про передачу дослідного господарства «Комунар» до сфери управління Харківської обласної державної адміністрації» зазначене підприємство передано до сфери управління Харківської обласної державної адміністрації. Державне підприємство «Слобожанське» (колишнє найменування ДСП «Комунар») є користувачем суміжною до м. Люботин Харківської області земельної ділянки відповідно до Державного акту на постійне користування земельною ділянкою серії ХР-25-07-000343, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 60 від 10 жовтня 1994 року. Під час проведення інвентаризації земель, що знаходяться в постійному користуванні підприємства, позивач дізнався з листа Люботинської міської ради Харківської області від 28 жовтня 2016 року про те, що частину земель було вилучено на підставі рішення міської ради ХІІ сесії ХХІ скликання Люботинської міської ради Харківської області від 25 грудня 1992 року «Про вилучення земель із користування господарств радгоспів». З таким рішенням позивач не погоджується з тих підстав, що діючі на момент прийняття міською радою рішення норми Земельного кодексу України не допускали вилучення земель сільськогосподарських науково-дослідних установ для несільськогосподарських потреб.

В судовому засіданні представник позивача Фадєєв О.П. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. В своїх поясненнях представник позивача посилався на обставини, викладені в позові, а також наголошував на тому, що на момент прийняття Люботинської міською радою Харківської області оскаржуваного рішення ДГ «Комунар», правонаступником якого є ДП «Слобожанське», перебувало в підпорядкуванні Української академії аграрних наук, від якої не було отримано згоди на вилучення у позивача земельних та інших об'єктів. Такої самої згоди відповідачем не було отримано і від землекористувача ДГ «Комунар». Натомість у позивача наявні землевпорядні документи, які засвідчують право користування земельними об'єктами, в тому числі тими, які були вилучені оскаржуваним рішенням.

Представник Люботинської міської ради Харківської області Кондратенко О.С. в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях. Так, представник Кондратенко О.С. наголошувала на тому, що оскаржуване рішення було прийнято міською радою в межах повноважень та з дотриманням відповідної процедури, в тому числі за наявності письмової згоди ДГ «Комунар» на вилучення земельних та інших об'єктів, перелічених в тексті рішення. Але документи, які б підтверджували наявність підстав для вилучення земель у позивача, в розпорядженні міської ради наразі відсутні. Крім цього, представник Кондратенко О.С. висловила свою думку про те, що у позивача відсутні документи, які б належним чином підтверджували відведення земельних ділянок та винесення в натурі їх меж, а від так представлений позивачем державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 10 жовтня 1994 року слід вважати таким, що виданий з порушенням чинного законодавства.

Третя особа Виробниче управління комунального господарства Люботинської міської ради Харківської області в судове засідання не з'явилися.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Ремінний В.І. в судове засідання для надання пояснень не з'явився, але направив до суду листа з проханням проводити розгляд в даній справі за його відсутності.

Представники Товариство риболовів-любителів Верхнього Старолюботинського ставка Жданов В.С. і Єпіфанов Я.В. проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні. В своїх поясненнях представники третьої особи посилалися на обставини, викладені ними в письмових запереченнях, зокрема на такі. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», яка була чинною на момент винесення оскаржуваного рішення, відповідне рішення міської ради надсилалося на адресу відповідного підприємства у десятиденний строк після його прийняття. Тому про порушення своїх прав позивач напевно дізнався ще в січні 1993 року. Крім того, позивач мав змогу дізнатися про порушення своїх прав ще й під час чисельних реорганізацій, остання з яких відбулась в червні 2002 року. Іншими обставинами, на які вказували представники третьої особи, є те, що, на їх думку, позивачем не представлені докази сплати земельного податку за користування земельними ділянками, які вилучені оскаржуваним рішенням, протягом періоду до 2016 року. Це може свідчити про те, що позивач не використовував земельні ділянки за призначенням, що є підставою для припинення права користування земельними ділянками. Також позивачем не надані докази, які б підтверджували відсутність згоди ДГ «Комунар» на вилучення земельних ділянок Люботинською міською радою Харківської області.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне.

З представленої суду копії Статуту Дослідне господарство «Комунар», затвердженого рішенням виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів № 469 від 27 березня 1992 року, вбачається, що Дослідне господарство «Комунар» було створено на підставі постанови Ради міністрів УСРР № 732 від 23 червня 1969 року як експериментальна база «Комунар», а на підставі наказу по Українській академії аграрних наук України № 292 від 03 грудня 1991 року перейменовано на дослідне господарство «Комунар». В п. 1.2. цього Статуту зазначено, що дослідне господарство «Комунар» являється сільськогосподарським підприємством, що є експериментально-виробничою базою Української науково-дослідного інституту ґрунтознавства і агрохімії ім. О.Н. Соколовського.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України № 815 від 13 червня 2002 року цілісний майновий комплекс дослідного господарства «Комунар» був переданий з сфери управління Української академії аграрних наук України до сфери управління Харківської обласної державної адміністрації.

Згідно зі Статутом, затвердженим розпорядженням голови ХОДА № 144 від 22 квітня 2016 року, позивач Державне підприємство «Слобожанське» являється правонаступником Державного сільськогосподарського підприємства «Комунар», утвореного в результаті реорганізації Дослідного господарства «Комунар» Національного наукового центру «Інститут ґрунтознавства і агрохімії ім. О.Н. Соколовського» на підставі розпорядженням голови ХОДА № 692 від 30 грудня 2005 року.

З 15 березня 1991 року було введено в дію Земельний кодекс України, згідно зі ст. 10 якого виключно до повноважень міських рад народних депутатів віднесені повноваження з регулювання земельних відносин на їх території, в тому числі вилучення (викуп) земель відповідно до ст. 31 цього Кодексу.

В п. 5 Постанови Верховної Ради УРСР № 562-ХІІ від 18 грудня 1990 року «Про порядок введення в дію Земельного Кодексу Української РСР» визначено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав землеволодіння або землекористування.

Порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) врегульований у відповідній Інструкції, яка була затверджена Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 28 від 15 квітня 1993 року. В п. 1.6. цієї Інструкції передбачено, що виготовлення державних актів на право приватної власності на землю, постійного користування землею провадиться після винесення в натуру (на місцевість) меж земельних ділянок за проектами їх відведення.

Відповідно до ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

За повідомленням Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 10 березня 2017 року, в Управлінні Держгеокадастру у Харківському районі Харківській області обліковується проект землеустрою експериментальної бази «Комунар» (ДГ «Комунар»), розроблений в 1986 році республіканським проектним інститутом по землеустрою «Укрземпроект», Харківська філія.

З метою отримання державного акту на право постійного користування землею Дослідним господарством «Комунар» було отримано від Харківської філії інституту по землеустрою технічний звіт про корегування картографічний матеріалів минулих років по землекористуванню, розроблених в 1986 році.

Згідно з Державним актом на право постійного користування землею № ХР-25-07-000343 від 10 жовтня 1994 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 60, Дослідному господарству «Комунар» було надано в постійне користування 1820,90 га землі в межах згідно з планом землекористування. Те, що вказаний державний акт обліковується та являється дійсним, підтвердило Головне управління Держгеокадастру у Харківській області в своєму листі від 10 березня 2017 року.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про те, що право користування земельними ділянками у позивача існувало на момент введення в дії Земельного Кодексу УРСР 1990 року та було належним чином в подальшому підтверджено Державним актом на право постійного користування землею № ХР-25-07-000343 від 10 жовтня 1994 року, виданим у встановленому порядку.

25 грудня 1992 року Люботинською міською радою народних депутатів було прийнято рішення про вилучення земель із користування господарств радгоспів. Зокрема, в п. 1.4. цього рішення вказано про вилучення з дослідного господарства «Комунар» орної землі площею 96,8 га, а в п. 2. - про вилучення інших сільськогосподарських угідь з дослідного господарства «Комунар» площею 92,9 га, в тому числі: сіножати - 35,7 га, пасовища - 14,7 га, ліси - 18,2 га, під водою (ставок) - 20,1 га, болота - 4,2 га.

Особи, які приймали участь в судовому розгляді, були одностайні в своїх твердженнях, що земельною ділянкою під водою (ставок) площею 20,1 га є саме ставок «Старолюботинський», розташований поряд з автодорогою Київ-Харків-Довжанський. Місце розташування інших земельних об'єктів, вказаних у п.п. 1.4., 2. рішення від 25 грудня 1992 року, під час розгляду справи сторонами не визначено.

В ч. 1 ст. 27 ЗК України 1990 року визначені підстави припинення права користування землею, зокрема такі, як: 1) добровільної відмови від земельної ділянки; 2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; 3) припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства; 4) систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди; 5) нераціонального використання земельної ділянки; 6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості грунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; 7) використання землі не за цільовим призначенням; 8) невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб; 9) вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу. Припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 5-9 частини першої цієї статті, в разі незгоди землекористувача провадиться у судовому порядку.

Відповідно до ст. 31 ЗК України 1990 року вилучення (викуп) земельних ділянок з метою передачі їх у власність або надання у користування громадянам, підприємствам, установам і організаціям провадиться за згодою власників землі і землекористувачів на підставі рішення Верховної Ради України, місцевих Рад народних депутатів. Вилучення земель (крім ріллі і земельних ділянок, зайнятих багаторічними насадженнями) у межах міста для усіх потреб провадиться за рішенням міської Ради народних депутатів.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», чинного на час прийняття оскаржуваного рішення, Ради народних депутатів правомочні розглядати питання, віднесені законодавством України до їх відання, зокрема, регулювання земельних відносин, виключно на пленарних засіданнях.

В ст. 22 цього Закону передбачено, що рішення Ради надсилаються відповідним підприємствам (об'єднанням), організаціям і установам, посадовим особам і доводяться до відома громадян не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття. Рішення Ради набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо не встановлено іншого строку введення цих рішень у дію. Рішення Ради не повинні суперечити Конституції України і чинним законам.

З тексту оскаржуваного рішення від 25 грудня 1992 року та витягу з протоколу засідання сесії міської ради від 25 грудня 1992 року вбачається, що вилучення земель відбулось на підставі усної інформації землевпорядника міської ради про недостатність землі для задоволення заяв громадян, які виявили бажання отримати від органу місцевого самоврядування земельні ділянки під забудову, городи і дачі.

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

В ході судового розгляду представник Люботинської міської ради Харківської області Кондратенко О.С. наполягала на тому, що оскаржуване рішення було прийнято з дотриманням вимог Земельного кодексу України 1990 року, в тому числі за наявності згоди дослідного господарства «Комунар» на вилучення всіх земельних об'єктів, вказаних у рішенні. Натомість, представник відповідача не змогла представити суду письмові документи, які були покладені в основу прийнятого рішення та які б засвідчувати наявність згоди землекористувача ДГ «Комунар» на вилучення з метою передачі їх власність громадян. Представником відповідача також не представлені належні докази на підтвердження того, що оскаржуване рішення від 25 грудня 1992 року було у встановлені ст. 22 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» строки надіслано до відома ДГ «Комунар», правонаступником якого є позивач в даній справі.

Натомість позивач та його представник заперечили надання згоди на вилучення земельних ділянок та інших об'єктів, вказаних у рішенні від 25 грудня 1992 року. Відсутність такої згоди з боку Української академії аграрних наук, до сфери управління якої на той час було віднесено ДГ «Комунар», підтверджується листом Національного наукового центру «Інститут ґрунтознавства та агрохімії імені О.Н. Соколовського» від 23 грудня 2016 року.

За наявною в розпорядженні Головного управління Держгеокадастру у Харківській області статистичної звітності форми 6-зем станом на 01 січня 2016 року за позивачем на території Люботинської міської ради Харківської області обліковується землекористування в складі 472,95 га, до яких входять в тому числі водні об'єкти площею 19,2344 га. Це свідчить про те, що найбільший водний об'єкт, яким за визначенням осіб, які беруть участь в справі, є саме ставок «Старолюботинський», перебував в користуванні позивача як на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, так і на момент звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи вище викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що Люботинською міською радою народних депутатів Харківської області при прийнятті оскаржуваного рішення не були дотримані вимоги Земельного кодексу України 1990 року щодо наявності згоди землекористувача, а також не були враховані обставини виникнення у позивача прав землекористувача та їх існування станом на 25 грудня 1992 року.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо протиправності прийнятого відповідачем рішення. За таких обставин суд задовольняє позов Державного підприємства «Слобожанське» шляхом визнання оскаржуваного рішення протиправним та його скасування в частині п. 2 щодо вилучення з Дослідного господарства «Комунар» землі під водою (ставок) площею 20,1 га.

Однак, в задоволенні вимог позивача про скасування рішення суб'єкта владних повноважень в частині вилучення орної землі та інших угідь, відмінних від водного об'єкту (ставка), суд відмовляє з тих причин, що позивачем не надані належні та допустимі докази, які б дозволи однозначно ідентифікувати ці земельні об'єкти, їх місце знаходження, власників тощо.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд керується положеннями ст. 94 КАС України та стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Люботинської міської ради Харківської області судові витрати по оплаті судового збору в сумі 146,00 грн., що відповідатиме принципу пропорційності задоволених позовних вимог, виходячи з кількості земельних об'єктів та їх площі, зазначених в оскаржуваному рішенні.

Керуючись ст.ст. 10, 22, 27, 31 Земельного кодексу України 1990 року, ст.ст. 19, 22 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», ст.ст. 2, 6-14, 71, 72, 94, 159-163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позов Державного підприємства «Слобожанське» задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення ХІІ сесії ХХІ скликання Люботинської міської ради Харківської області від 25 грудня 1992 року «Про вилучення земель із користування господарств радгоспів» в частині п. 2 щодо вилучення з Дослідного господарства «Комунар» землі під водою (ставок) площею 20,1 га.

В іншій частині позовних вимог в задоволенні відмовити.

Стягнути на користь Державного підприємства «Слобожанське» за рахунок бюджетних асигнувань Люботинської міської ради Харківської області судові витрати по оплаті судового збору в сумі 146,00 грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Люботинський міський суд Харківської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.О. Малихін