Справа № 591/1639/17
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 р.Справа № 591/1639/17

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання - Дудки О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Сумській області на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 30.03.2017р. по справі № 591/1639/17

за позовом Управління Державної міграційної служби України в Сумській області

до громадянина Нігерії ОСОБА_1

про затримання з метою ідентифікації та примусове видворення за межі території України,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 р. Управління Державної міграційної служби України в Сумській області (далі по тексту - позивач) звернулось до Зарічного районного суду м. Суми з адміністративним позовом до громадянина Нігерії ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач), в якому просило суд:

- затримати з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Нігерії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з поміщенням до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, який розташований: АДРЕСА_1;

- постанову суду відповідно до вимог статті 256 КАС України допустити до негайного виконання.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 30.03.2017 р. частково задоволено позов Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про примусове видворення за межі території України громадянина Нігерії ОСОБА_1. Постанову звернуто до негайного виконання.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржувану постанову, задовольнивши позовну вимогу щодо затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Нігерії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з поміщенням до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, який розташований: АДРЕСА_1, в іншій частині постанову суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 14.06.2017 року, сторони не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином. Представник позивача надав клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не визнана обов'язковою, колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) вважає можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Відповідно до ч.6 ст. 12 та ч.1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання 14.06.2017 р. за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з ч.1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 27.03.2017 р. працівниками відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Управління ДМС України в Сумській області виявлено громадянина Нігерії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який, з його слів, з 2016 року незаконно перебуває на території України.

Так, в ході перевірки було встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уроженець міста Кано, Республіка Нігерія, паспорт відсутній, прибув на територію України у 2010 р. з метою навчання у Луганському медичному університеті, після чого перевівся до Сумського державного університету, а потім -до Дніпропетровського медичного університету, який закінчив у 2016 році .

27.03.2017 р. Управлінням ДМС України в Сумській області відносно громадянина Республіки Нігерія ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, складено протокол про адміністративне правопорушення серії НОМЕР_1 за частиною 1 статті 203 КУпАП, відповідно до якого 27.03.2017 року за адресою АДРЕСА_2 виявлено громадянина Нігерії ОСОБА_1, який знаходився на території України без документів на право проживання, чим порушив пп.1 п.2 "Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення тимчасового строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, за що передбачена відповідальність відповідно до ч.1 ст.203 КУпАП (а.с. 6).

З пояснень громадянина Республіки Нігерія ОСОБА_1 від 27.03.2017 р., відібраних уповноваженою особою Державної міграційної служби України, вбачається, що він у 2010 році приїхав на територію України через пункт пропуску "Бориспіль", з метою навчання. У 2016 році закінчив навчання в Дніпропетровському медичному університеті. В цей же час закінчився термін легального перебування на території України. Вчасно не покинув територію України, так як втратив документи, а нові документи отримав нещодавно. З 2016 р. проживає в АДРЕСА_2 (а.с. 8).

Управлінням ДМС України в Сумській області на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії НОМЕР_1 винесено постанову серії НОМЕР_2, якою за порушення пп.1 п.2 "Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення тимчасового строку перебування іноземців та осіб без громадянства", відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 203 КУпАП на громадянина Республіки Нігерія ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. (а.с. 9). Із матеріалів справи вбачається, що штраф відповідачем не сплачено.

27.03.2017 р. Управлінням ДМС України в Сумській області прийнято рішення №44 про примусове повернення з України громадянина Нігерії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким вирішено примусово повернути за межі України громадянина Нігерії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов'язати його покинути територію України у термін до 28.03.2017 р. Встановлено заборону в'їзду в Україну строком на три роки терміном до 27.03.2020 р. (а.с. 10-11).

При цьому, відповідач при ознайомленні з вищевказаним рішенням письмово зазначив про те, що послуг перекладача не потребує, а отже чітко розумів встановлені терміни для виїзду та наслідки не виконання рішення про примусове повернення.

Колегія суддів звертає увагу, що у даному рішенні зазначено про можливість його оскарження в судовому порядку. Однак відповідач таким правом не скористався.

Вказане рішення громадянин Республіки Нігерія ОСОБА_1 не виконав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки громадянин ОСОБА_1 не виконав без поважних причин в установлений строк рішення про примусове повернення, то необхідно задовольнити адміністративний позов в частині видворення.

Відмовляючи в решті позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позову в частині затримання з метою ідентифікації громадянина ОСОБА_1, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції було оглянуто паспорт громадянина Республіки Нігерія ОСОБА_1, який було йому видано 21.04.2016 р. у м. Києві в посольстві Республіки Нігерія.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України від 22.09.2011 р. № 3773-VІ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі - Закон № 3773-VІ).

Іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону № 3773-VІІ, статтею 13 Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 р. №2491-ІІІ (далі - Закон №2491-ІІІ).

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону №3773-VІ, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

За приписами статті 26 вказаного Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Відповідно до ч.5 зазначеної статті, іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Тобто, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Так, 27.03.2017 р. Управлінням ДМС України в Сумській області прийнято рішення №44 про примусове повернення з України громадянина Нігерії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10-11). Зазначене рішення оскаржене у встановленому законом порядку не було.

Відповідно до вимог чинного законодавства України особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону № 3773-VІ, відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Колегія суддів зазначає, що відповідач не підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону № 3773-VІ.

Так, відповідно до ч.8 ст.26 Закону № 3773-VІ, примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Під час розгляду справи встановлено, що громадянин Республіки Нігерія ОСОБА_1 не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту.

Як вбачається із матеріалів справи, 27.03.2017 р. стосовно громадянина Нігерії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, управлінням ДМС України в Сумській області прийнято рішення про примусове повернення за межі України з строком для виїзду до 28.03.2017 року, оскільки відповідач притягувався до адміністративної відповідальності згідно ч. 1 ст. 203 КУпАП за аналогічне правопорушення.

Як правомірно враховано судом першої інстанції, громадянин Нігерії ОСОБА_1 не виконав без поважних причин в установлений строк рішення про примусове повернення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо примусового видворення за межі території України громадянина Нігерії ОСОБА_1.

Щодо вимоги позивача про затримання громадянина Нігерії ОСОБА_1 та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п.1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150, примусове видворення передбачає: виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (ПТПІ), документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження.

Відповідно до п.1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно з п.5 вказаного Типового положення іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців з дня фактичного затримання особи.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування не може перевищувати шести місяців з дня фактичного затримання особи. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк чи прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, такий строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Згідно з п.12 р.ІІ Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 лютого 2016 року №141, іноземці та особи без громадянства утримуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду: про примусове видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 12 місяців.

Таким чином, затримання іноземця або особи без громадянства та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, можливо також з метою ідентифікації, однак з обов'язковим забезпеченням примусового видворення з України.

У підпункті "f" п. 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: "законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини у справі "Солдатенко проти України" (п. 111 рішення від 23 жовтня 2008 року) зазначив, що встановлюючи, що будь-яке позбавлення свободи має здійснюватися "відповідно до процедури, встановленої законом", пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не просто відсилає до національного закону, він також стосується "якості закону", вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права. При цьому "якість закону" означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість позбавлення свободи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

З метою удосконалення положень судового захисту іноземців та осіб без громадянства та урегулювання окремих питань, пов'язаних з протидією нелегальній міграції, КАС України доповнено ст.183-7 "Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства".

Частиною 2 ст.183-7 КАС України передбачено, що у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень: 1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації; 2) зобов'язати іноземця або особу без громадянства внести заставу; 3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави вважати, що клопотання про затримання щодо іноземця або особи без громадянства може бути подано стосовно особи, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.

В такому випадку клопотання про затримання розглядається судом в рамках розгляду справи про примусове видворення та вирішується ухвалою.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач обґрунтовує наявність підстав для затримання громадянина Нігерії ОСОБА_1 та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України тим, що відповідач не вживав жодних заходів для легалізації свого перебування на території України та не залишив її у необхідний термін.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого адміністративного суду про те, що наведені позивачем обґрунтування щодо не вжиття жодних заходів для легалізації свого перебування на території України не є підставою для затримання відповідача у розумінні ч. 2 ст. 183-7 КАС України.

При цьому апеляційний суд відхиляє доводи скаржника з приводу того, що відповідач не має паспортного документа, оскільки, як встановив суд першої інстанції, громадянина Нігерії ОСОБА_1 ідентифіковано в судовому засіданні в суді першої інстанції.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову позивача до громадянина Нігерії ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 30.03.2017р. по справі № 591/1639/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Курило Л.В.
Судді Русанова В.Б. Бартош Н.С.
Повний текст ухвали виготовлений 19.06.2017 р.