Справа № 816/309/17
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 р.Справа № 816/309/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.

Суддів: Русанової В.Б. , Курило Л.В.

за участю секретаря судового засідання Дудки О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 10.04.2017р. по справі № 816/309/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький шкірзавод"

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький шкірзавод" (в подальшому - ТОВ "Кременчуцький шкірзавод", позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до ГУ ДФС в Полтавській області, в якому просить скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.02.2017 р. № , № , № .

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2017 р. адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2017 р. та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Конституції України, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ТОВ "Кременчуцький шкірзавод" з 25.02.2002 р. перебуває на обліку платників податків в Кременчуцькій ОДПІ та з 04.03.2004 р. зареєстрований платником податку на додану вартість (в подальшому - ПДВ).

Головним управлінням ДФС у Полтавській області у період з 19.12.2016 р. по 17.01.2017 р. проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Кременчуцький шкірзавод" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 р. по 30.06.2016 р., законодавства про збір та облік єдиного соціального внеску за період з 01.01.2015 р. по 30.06.2016 р.

За результатами перевірки складено акт від 24.01.2017 р. № 39/16-31-14-01-10/31847843 (в подальшому - Акт перевірки), в якому вказано на порушення платником податків вимог: П(С)БО 16 "Витрати" затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 р. № 346, п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток загалом в розмірі 156734 грн.; п. 189.1, ст. 189, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, наслідком чого визначено заниження позивачем податку на додану вартість всього на суму 17592 грн. Встановлено завищення рядка 21 залишку від'ємного значення у сумі 156 556 грн.; п.п. 1, 2, 4 п. 2 ст. 6, абз. 1, 5 п. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" внаслідок чого донараховано позивачу єдиного внеску в сумі 1705,34 грн.

На підставі вищезазначеного акту, 07.02.2017 р. ГУДФС у Полтавській області надіслані позивачу податкові повідомлення-рішення: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем: "Податок на прибуток приватних підприємств, 11021000" загалом в розмірі 183257 грн. 75; № , яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем: "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" загалом в розмірі 21 990 грн. (в т.ч., основний платіж - 17592 грн., штрафні (фінансові) санкції - 4398 грн.); , яким до позивача застосовано штрафну санкцію за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) 14010100" в розмірі 156556 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький шкірзавод" звернулось до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги обґрунтовані.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України, у разі здійснення операцій відповідно до п. 198.5 ст. 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Згідно з п. 198.5 ст. 198 Подтакового кодексу України, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, відповідні податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання починають використовуватися: а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до ст. 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених п.п. 196.1.7 п. 196.1 ст. 196 цього Кодексу); б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до ст. 197, підроз. 2 роз. XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених п.п. 197.1.28 п. 197.1 ст. 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Пунктом 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 р. № 318 затверджено Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" (в подальшому - ПСБО 16). Норми ПСБО 16 (стандарту) застосовуються підприємствами, організаціями та іншими юридичними особами (далі - підприємства) незалежно від форм власності (крім банків, бюджетних установ та підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності) (п.п. 1, 2 ПСБО 16).

Згідно п. 6, 7 ПСБО 16, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Пунктом 11 "Склад витрат" ПСБО 16 визначено, що собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Відповідно до п. 12 ПСБО 16, до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, викладеному в пункті 11 цього Положення (стандарту).

До складу прямих витрат на оплату праці включаються заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві продукції, виконанні робіт або наданні послуг, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат (п. 13 Положення ПСБО 16).

Згідно п. 14 ПСБО 16, до складу інших прямих витрат включаються всі інші виробничі витрати, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат, зокрема відрахування на соціальні заходи, плата за оренду земельних і майнових паїв, амортизація, втрати від браку, які складаються з вартості остаточно забракованої з технологічних причин продукції (виробів, вузлів, напівфабрикатів), зменшеної на її справедливу вартість, та витрат на виправлення такого технічно неминучого браку.

Відповідно до п.п. 15, 16 ПСБО 16, до складу загальновиробничих витрат включаються: витрати на управління виробництвом (оплата праці апарату управління цехами, дільницями тощо; відрахування на соціальні заходи й медичне страхування апарату управління цехами, дільницями; витрати на оплату службових відряджень персоналу цехів, дільниць тощо); амортизація основних засобів загальновиробничого (цехового, дільничого, лінійного) призначення; амортизація нематеріальних активів загальновиробничого (цехового, дільничого, лінійного) призначення; витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, операційну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення; витрати на вдосконалення технології й організації виробництва (оплата праці та відрахування на соціальні заходи працівників, зайнятих удосконаленням технології й організації виробництва, поліпшенням якості продукції, підвищенням її надійності, довговічності, інших експлуатаційних характеристик у виробничому процесі; витрати матеріалів, купівельних комплектуючих виробів і напівфабрикатів, оплата послуг сторонніх організацій тощо); витрати на опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення та інше утримання виробничих приміщень; витрати на обслуговування виробничого процесу (оплата праці загальновиробничого персоналу; відрахування на соціальні заходи, медичне страхування робітників та апарату управління виробництвом; витрати на здійснення технологічного контролю за виробничими процесами та якістю продукції, робіт, послуг); витрати на охорону праці, техніку безпеки і охорону навколишнього природного середовища; інші витрати (внутрішньозаводське переміщення матеріалів, деталей, напівфабрикатів, інструментів зі складів до цехів і готової продукції на склади; нестачі незавершеного виробництва; нестачі і втрати від псування матеріальних цінностей у цехах; оплата простоїв тощо).

Загальновиробничі витрати поділяються на постійні і змінні.

До змінних загальновиробничих витрат належать витрати на обслуговування і управління виробництвом (цехів, дільниць), що змінюються прямо (або майже прямо) пропорційно до зміни обсягу діяльності. Змінні загальновиробничі витрати розподіляються на кожен об'єкт витрат з використанням бази розподілу (годин праці, заробітної плати, обсягу діяльності, прямих витрат тощо), виходячи з фактичної потужності звітного періоду.

До постійних загальновиробничих витрат відносяться витрати на обслуговування і управління виробництвом, що залишаються незмінними (або майже незмінними) при зміні обсягу діяльності. Постійні загальновиробничі витрати розподіляються на кожен об'єкт витрат з використанням бази розподілу (годин праці, заробітної плати, обсягу діяльності, прямих витрат тощо) при нормальній потужності. Нерозподілені постійні загальновиробничі витрати включаються до складу собівартості реалізованої продукції (робіт, послуг) у періоді їх виникнення. Загальна сума розподілених та нерозподілених постійних загальновиробничих витрат не може перевищувати їх фактичну величину.

Перелік і склад змінних і постійних загальновиробничих витрат установлюються підприємством.

Судовим розглядом встановлено, що в лютому, березні, липні, вересні, жовтні, листопаді 2015 року та у січні, лютому, березні, червні 2016 року ТОВ "Кременчуцький шкірзавод", на думку відповідача, здійснювало списання хімічних реактивів на переробку шкіри за нормами більшими ніж у січні 2015 року.

Враховуючи наведене, відповідач дійшов висновку про заниження ТОВ "Кременчуцький шкірзавод" податку на прибуток на суму 156734 грн. та податку на додану вартість в сумі 17592 грн. та завищення рядка 21 залишку від'ємного значення у сумі 156556 грн.

Судовим розглядом встановлено, що при надходженні сировини на підприємство шкури приймаються за кількістю та вагою на склад шкірсировини, на якому комплектуються виробничі партії вагою залежно від розвісу. Після визначення якості сировини її розподіляють за ознакою однорідності та передають у виробничі цехи. У цехах шкірсировина проходить технологічні процеси.

При проходженні технологічних процесів, хімічні матеріали додаються послідовно і їхня кількість коригується у відповідності до моніторингу перебігу технологічного процесу та залежить від факторів якості шкірсировини та сезону.

Рецептура хімічних речовин на кожний місяць розробляється головним технологом товариства, який має вищу освіту за фахом "технологія обробки шкіри та хутра", та може коливатися у значних межах.

При виборі метода переробки і застосування якісних і кількісних характеристик хімічних речовин, головним технологом до уваги береться наступні фактори: характеристики шкірсировини, фактори походження та умови життя тварин, забій тварини, консервування та зберігання сировини, дефектів сировини, видів сировини за розвісами та сезонності переробки.

Доводи відповідача, щодо відсутності погоджень з покупцями зміни якості продукції, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідачем до суду не надано жодних доказів необхідності отримання вказаного погодження, а в ході розгляду справи встановлено та не спростовано відповідачем, що якість шкіряного фабрикату Вет-блу має відповідати ТУ У -98.

Із урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновки викладені відповідачем в акті перевірки зроблено без урахування усіх особливостей процесу переробки шкірсировини та за відсутності достатнього рівня знань в даній галузі, а позивачем правомірно сформовано собівартість виробленої продукції.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду Полтавського окружного адміністративного суду від 10.04.2017 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно правовим обґрунтуванням.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 10.04.2017р. по справі № 816/309/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяПрисяжнюк О.В.
Судді Русанова В.Б. Курило Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 19.06.2017 р.