Справа № 807/68/16
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2017-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року Справа № 876/5991/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Ільчишин Н.В., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Закарпатської області про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до прокуратури Закарпатської області в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ №1189к прокуратури Закарпатської області від 14 грудня 2015 року про його звільнення з посади прокурора прокуратури Перечинського району та органів прокуратури Закарпатської області у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури 14 грудня 2015 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та поновити його на посаді прокурора Ужгородської місцевої прокуратури до територіальної юрисдикції якої за ст.12 та Додатку до Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ, що набрали чинності з 15 грудня 2015 року, належить Перечинський район, де до дня звільнення працював ОСОБА_1 прокурором прокуратури Перечинського району.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що наказом №1189к прокуратури Закарпатської області від 14.12.2015 року він був звільнений з посади прокурора прокуратури Перечинського району та з органів прокуратури Закарпатської області у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури 14 грудня 2015 року на підставі п. 9 ч.І ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Єдиною підставою як зазначено в оскаржуваному наказі №1189к є наказ Генеральної прокуратури України №79 ш від 23.09.2015 року у зв'язку з утворенням місцевих прокуратур та припинення діяльності шляхом реорганізації міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур, який за пунктом 4 тексту цього наказу вводиться в дію з 15.12.2015 року. На день прийняття оскаржуваного наказу №1189к не було жодної реорганізації, ліквідації органу прокуратури.

Апелянт зазначає, що його не попереджено відповідно до Закону України «Про прокуратуру» про реорганізацію прокуратури Перечинського району, скорочення кількості цієї прокуратури та про відсутність вакантних посад, на які може бути здійснено його переведення.

При цьому, суд першої інстанції мотивує своє рішення рейтинговими списками Ужгородської місцевої прокуратури, які надійшли з робочої групи Львівського регіонального центру тестування, де він посідав позицію під порядковим номером 45, що взагалі не згадуються у оскаржуваному ним наказі №1189к і не були підставами його звільнення.

Разом з тим, на час виникнення спірних правовідносин, тобто на 14.12.2015 року, частково діють норми і Закону України «Про прокуратуру» від 1991 року і Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року 1697-VІІ.

Окрім того, будь-яких інших підстав його звільнення станом на 14.12.2015 року з органів прокуратури не було, оскільки, згідно протоколу №7 засідання комісії по встановленню трудового стажу для виплати надбавки за вислугу років від 23.02.2015 року його стаж складає 10 років і 05 днів, що є найбільшим із числа всіх працівників прокуратури Перечинського району. А у червні 2015 року він успішно пройшов чергову атестацію.

Розділом XIII Закону України «Про прокуратуру» в редакції №1697-VІІ передбачені Перехідні положення, які регулюють правовідносини під час перехідного періоду до набрання чинності усіх норм Закону 1697-VІІ. Зокрема пп. 4 п. 5-1 Перехідних положень Закону 1697-VІІ встановлено, що прокурори звільняються з посад уповноваженими приймати такі рішення особами без подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії.

Особливий порядок звільнення у разі реорганізації органу прокуратури, скорочення кількості прокурорів передбачений ст. 60 Закону 1697-VІІ, а саме: у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Тобто, у порядку, що діяв до набрання чинності Закону України «Про прокуратуру» в редакції №1697-V11 - без особливого порядку.

Однак, ст. 60 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-УІІ передбачає дві самостійні підстави звільнення прокурора з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

При цьому, за наведених підстав звільнення за ст.60 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII прокурор звільняється з посади, якщо: 1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п'ятнадцяти днів; 2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; 3) прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

Однак, стаття 12 та Додаток до Закону України «Про прокуратуру» № І697-VІІ щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур, набрали чинності не 14.12.2015 року, тобто не в день його звільнення і видачі оскаржуваного наказу №1189к від 14.12.2015 року, тільки на наступний день з 15 грудня 2015 року (щодо Ужгородської місцевої прокуратури до юрисдикції якої входить Перечинський район), що підтверджується і відповідачем у письмових запереченнях від 03.02.2016 року.

На підставі наведеного просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01 листопада 2007 року працював в органах прокуратури України. 11 лютого 2011 року прийняв присягу працівника прокуратури. Наказом №658к від 17 липня 2014 року позивача призначено на посаду прокурора прокуратури Перечинського району Закарпатської області. 23 вересня 2015 року наказом Генерального прокурора України за №79ш, у зв'язку із утворенням з 15 грудня 2015 року місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур, внесено зміни до структури та штатного розпису прокуратури Закарпатської області, виключено штатні розписи, в тому числі, прокуратури Перечинського району та включено, в тому числі, Ужгородську місцеву прокуратуру, юрисдикція якої поширена на територію Перечинського району. 30 вересня 2015 року позивача попереджено про звільнення із займаної посади та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» (ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури), у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14 грудня 2015 року. Відповідно до рейтингових списків Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області, які надійшли з робочої групи Львівського регіонального центру тестування, ОСОБА_1 посідав позицію під порядковим номером 45 з підсумковим балом за результатами обох етапів тестування 64,3.

14 грудня 2015 року наказом прокурора Закарпатської області за №1189к звільнено юриста 1 класу ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури Перечинського району та з органів прокуратури Закарпатської області у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури 14 грудня 2015 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про прокуратуру» систему прокуратури України становлять Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури, військові прокуратури, Спеціалізована антикорупційна прокуратура. Частина 1 ст. 12 Закону України «Про прокуратуру» визначає, що у системі прокуратури України діють місцеві прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається в Додатку до цього Закону.

Додатком до Закону України «Про прокуратуру» встановлено Перелік і територіальну юрисдикції місцевих та військових прокуратур, яким передбачено створення в Закарпатській області в системі місцевих прокуратур Ужгородської місцевої прокуратури, юрисдикція якої поширена на місто Ужгород, Ужгородський, Перечинський, Великоберезнянський райони та місто Чоп.

Судом з'ясовано, що згідно наказу Генерального прокурора України за №79ш від 23 вересня 2015 року в Ужгородській місцевій прокуратурі встановлено у штатному розписів 45 одиниць, з яких керівник 1 одиниця, перший заступник керівника - 1, заступник керівника - 2, прокурор -25, головний спеціаліст з питань захисту державних таємниць - 1, спеціаліст І категорії - 2. водій - 1, прибиральник службових приміщень - 2.

Відповідно до пункту 1 Розділу XII Закону України «Про прокуратуру» цей Закон набирає чинності з 15 липня 2015 року, крім статті 12 та Додатка до цього Закону щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур, які набирають чинності з 15 грудня 2015 року (абзац 3).

Підпунктом «в» пункту 5-1 Розділу XIII Перехідні положення Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII «Прикінцеві положення» цього Закону прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування.

Проведення тестування, стажування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України

Також суд вірно зазначив, що пункт 1.2 проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України за №98 від 20 липня 2015 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 липня 2015 року за №928/27373 встановлено, що на посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування. Пунктом 1.4 цього Порядку встановлено, що прокурори та стажисти на посадах прокурорів, які на день набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, претендують на зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, яка утворюється шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій вони працюють.

Крім того, судом вірно враховано, що згідно з пунктом 1.7. Порядку тестування проводиться у п'яти регіональних центрах, розташованих у містах Києві, Дніпропетровську, Львові, Одесі та Харкові. Проведення тестування та формування рейтингу кандидатів забезпечують робочі групи регіонального центру (пункт 2.1.).

Відповідно до пунктів 3.16. та 3.17. Порядку проведення тестування на підставі відомостей про результати тестування робоча група регіонального центру формує рейтинговий список, по кожній місцевій прокуратурі окремо. Рейтинговий список затверджується на засіданні робочої групи простою більшістю голосів, про що складається відповідний протокол, який підписується керівником та секретарем.

Розділом IX Порядку проведення тестування регламентований порядок формування рейтингу та призначення кандидата на посаду прокурора місцевої прокуратури, пунктом 9.1. якого встановлено, що рейтинг кандидата визначається за результатами тесту на знання законодавчої бази (професійний тест) та тесту на загальні здібності. Рейтинговий список формується робочою групою окремо для кожної місцевої прокуратури за загальним для двох тестів підсумковим балом - від більшого до меншого (пункт 9.2.).

Згідно пункту 9.5. Порядку проведення тестування керівник регіональної прокуратури після отримання рейтингового списку кандидатів на посади прокурорів конкретної місцевої прокуратури та рапорту працівника прокуратури (заяви для тих, хто не працює у прокуратурі), який успішно пройшов тестування, видає наказ про його призначення на посаду, враховуючи підсумковий бал кандидата (від вищого до нижчого) та кількість штатних одиниць у відповідній місцевій прокуратурі.

Судом встановлено, що згідно з рейтинговим списком на зайняття посад прокурорів Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області позивач отримав загальний бал 64,3 та посів 45 рейтингове місце.

З огляду на викладене суд вірно вважав, що з врахуванням підсумкового балу позивача (64,3) та його рейтингового місця (45) у рейтинговому списку на зайняття посад прокурорів Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області, та кількості штатних одиниць у вказаній місцевій прокуратурі, які підлягали зайняттю особами, які успішно пройшли тестування, у відповідача були відсутні законодавчо визначені підстави для призначення позивача на посаду в Ужгородській місцевій прокуратурі, оскільки такі посади підлягали зайняттю особами, що отримали вищий підсумковий бал та, відповідно, вище місце у рейтинговому списку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки наказ за №1189к від 14 грудня 2015 року про звільнення ОСОБА_2 є обґрунтованим та прийнятим в порядок та спосіб, що визначені Законом.

При цьому колегія суддів зазначає, що позивач не може бути поновленим на посаді прокурора Ужгородської прокуратури, як то просив у позові, оскільки він в такому органі не працював, а підстав для його призначення, як зазначалось вище немає.

З огляду на наведене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 березня 2017 року по справі № 807/68/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Н.В. Ільчишин

Т.І. Шинкар

Повний текст виготовлений 20.06.2017 року