Справа № 804/2800/17
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2017 р. справа № 804/2800/17
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергій Володимирович, одноособово розглянувши в порядку скороченого провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство "Дніпрогаз" про визнання протиправними рішень, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -
04 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати недійсними, протиправними рішення/відмови Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, які містяться у його листах від 01.03.2017 р., 10.03.2017 р., 29.03.2017 р.;
- зобов'язати Дніпропетровське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України вчинити певні дії, а саме: належним чином, тобто, об'єктивно та всебічно розглянути згадані заяви від 21.02.2017 р., 06.03.2017 р., 22.03.2017 р., прийняти по ним посадові заходи до винних осіб та поновити порушені права, надати на них обгрунтовані відповіді згідно всіх вимог чинного законодавства;
- завести нову справу проти ПАТ "Дніпрогаз" у зв'язку із безпідставним, протиправним непоновленням після рішення адмінколегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.05.2016 р. газопостачання квартири АДРЕСА_1;
- стягнути з Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 6000,00 грн. + по 60,00 грн. за кожен наступний день, починаючи із 03.05.2017 р., тобто, дати позову, до винесення судового рішення по справі/або усунення Дніпропетровським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України допущених порушень законодавства відносно трьох оскаржуваних заяв, якщо це буде раніше;
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.02.2017 року, 06.03.2017 року та 22.03.2017 року позивач звертався із письмовими зверненнями до Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України щодо вимог про зобов'язання вчинити певні дії Публічним акціонерним товариством "Дніпрогаз", проте, 01.03.2017 р., 10.03.2017 р. та 29.03.2017 р. позивачем було отримано відповіді на звернення, в яких вимоги ОСОБА_1 виконано не було. У відповіді від 01.03.2017 р. протиправно зазначено про залишення розгляду заяви без руху, у відповіді від 29.03.2017 р. зазначено про відсутність ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а у відповіді від 10.03.2017 р. повідомлено, що запитувана інформація не належить до публічної, за визначенням, тому, не може бути надана. Всі отримані відповіді позивач вважає протиправними, та такими, що порушують його права та інтереси, тому, він оскаржив їх до Дніпропетровського окружного адміністративного суду. Також, враховуючи тривалу бездіяльність, позивач зазначає, що йому вчиняється моральна шкода, яка зростає щодня, та зволікає до значних хвилювань, тому, позивач просить суд відшкодувати відповідачем йому моральну шкоду у розмірі 6000,00 грн. та по 60,00 грн. щоденно, починаючи із дня подання позовної заяви до суду, або до усунення допущених порушень Дніпропетровським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України, якщо цей факт буде встановлено раніше. Щодо позовної вимоги про винесення окремої ухвали та направлення її до Антимонопольного комітету України, позивач обґрунтовує її прийняття, з метою притягнення винних співробітників до відповідальності за вчинення протиправних дій.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.05.2017 року відкрито скорочене провадження у адміністративній справі.
Разом із відкриттям скороченого провадження у справі, за клопотанням позивача судом витребувано у Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України додаткові письмові докази до адміністративної справи, а саме: належним чином засвідчені копії письмових заяв ОСОБА_1 від 21.02.2017 р., 06.03.2017 р. та 22.03.2017 р., з доданими до них матеріалами, для долучення їх до матеріалів справи, та рішення від 01.03.2017 р., 10.03.2017 р., 29.03.2017 р.; всі матеріали відносно будинку АДРЕСА_1, отримані від Приватного акціонерного товариства "Дніпрогаз" та від ОСОБА_1 після рішення адмінколегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.05.2016 р.
29.05.2017 р. позивачем через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду подано додаткові пояснення по суті справи, з письмовими доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог, та письмові докази на підтвердження майнового стану.
02.06.2017 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли письмові заперечення відповідача проти позову, в яких він просить суд відмовити у задоволені позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що згідно з отриманими територіальним відділенням документами було з'ясовано, що відповідно до договору купівлі-продажу від 14.07.1995 року позивач придбав у власність квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до вимог чинного законодавства у сфері газопостачання, споживач зобов'язаний був, зокрема, укласти з газопостачальним підприємством договір в письмовій формі та у разі відсутності лічильника газу письмово повідомляти не пізніше ніж у місячний строк газопостачальне підприємство про всі зміни, що стосуються опалювальної площі, кількості осіб, зареєстрованих у квартирі, приватному будинку, та видів споживання природного газу, враховуючи, що у разі зміни власника об'єкта споживача укладається новий договір. За наявною інформацією за цією адресою, ПАТ «Дніпрогаз» перебував/перебуває у договірних взаємовідносинах з гр. ОСОБА_4, тому, враховуючи наведене, позивачу було запропоновано підтвердити, що він на законних підставах використовував природний газ у придбаній ним квартирі, для чого йому було запропоновано надати до територіального відділення копію відповідного договору, укладеного з газопостачальним/газорозподільним підприємством за його адресою, в незалежності від дати його укладання, та позивача було повідомлено, що до отримання від нього відповіді розгляд заяви зупинено. Тобто, відповідач зазначає, що лист територіального відділення від 01.03.2017 року не є рішенням чи відмовою, як це стверджує позивач, а лист носить інформаційний характер щодо зупинення розгляду заяви від 21.02.2017 р., з підстав визначених у пункті 19 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у зв'язку з недодержання позивачем вимог до змісту заяви про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, викладених у пункті 18 Правил. В даному листі було запропоновано усунути відповідні недоліки заяви від 21.02.2017 р. 06.03.2017 р. на лист територіального відділення від 01.03.2017 позивачем була надіслана інформація, яка була отримана територіальним відділенням 09.03.2017, та розгляд заяви від 21.02.2017 було поновлено. Враховуючи, що однією з вимог позивача був запит щодо надання публічної інформації, а саме, пункт 4 заяви від 06.03.2017 р., тому, запит розглядався територіальним відділенням відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Позивача листом від 10.03.2017 було повідомлено про те, що копії матеріалів, отримані територіальним відділенням від ПАТ «Дніпрогаз», після прийняття рішення адміністративної колегії від 24.05.2016 року, були надіслані йому листом від 24.06.2016 вих. № Р-1560/29/06-16. Зазначений лист було ним отримано 01.07.2016 р. Також, було повідомлено, що інформація, яка буде отримана територіальним відділенням у майбутньому, під час розгляду заяви від 21.02.2017 р. не належить до публічної за визначенням, тому, не може бути йому надана на цей запит, зокрема, з огляду на строки її надання. Таким чином, відповідач зазначає, що лист територіального відділення від 10.03.2017 р. також не є рішенням чи відмовою, як це стверджує позивач. Після отримання інформації від ПАТ «Дніпрогаз» 29.03.2017 позивачу була надана відповідь по суті, на заяву від 21.02.2017 р., з урахуванням отриманих від заявника додаткових документів, у якій повідомлено, що територіальним відділенням не встановлено документів, які б свідчили про встановлення ПАТ «Дніпрогаз» іншого порядку відновлення газопостачання, ніж визначено законодавством у газовій сфері, тому, такі дії не містять кваліфікуючих ознак порушень законодавства про захист економічної конкуренції. Існуюча система газопостачання житлових будинків не забезпечує можливість припинення/відновлення газопостачання окремої квартири без втручання в діючу систему (механічне від'єднання), тому, припинення/відновлення газопостачання при проведенні планових або аварійних робіт здійснюється по газовим стоякам. Зовнішній огляд газопроводів передбачає огляд приміщень у яких знаходяться газові прилади. ПАТ «Дніпрогаз» не отримало доступ до системи газопостачання розташованої у квартирі позивача, та відповідно до вимог Правил безпеки систем газопостачання, не відновило газопостачання у його квартирі. Висновки територіального відділення, викладені у листі-відповіді від 29.03.2017 р., відповідач вважає, що зроблено у межах повноважень територіального відділення, об'єктивно та неупереджено, на підставі документально підтверджених обставин, тому, вимоги позивача, викладені ним у позовній заяві є суб'єктивними та необґрунтованими, та не підлягають задоволенню. Питання порушені позивачем щодо припинення газопостачання ПАТ «Дніпрогаз», відносяться до компетенції Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Щодо спричинення моральної шкоди відповідач з цими вимогами також не погоджується, враховуючи, що позивач, своїми діями щодо ненадання доступу до приміщення для огляду системи газопостачання створив іншим мешканцям на його стояку проблеми при користуванні газом, а саме, затягування строків відновлення газопостачання, тому, заподіяння моральної шкоди виключається. Також, відповідач зазначає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту завдання моральної шкоди саме Дніпропетровським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України, а також, позовна заява не містить обставин, з яких позивач виходив при визначенні розміру заявленої до відшкодування шкоди. Враховуючи зазначене, відповідач просив суд у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
Від третьої особи повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому зазначено, що 24.05.2017 р. уповноваженою особою Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" отримано копію ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.05.2017 року про відкриття скороченого провадження у адміністративній справі, та копію адміністративного позову. Письмових пояснень з викладенням своєї позиції на предмет спору, третя особа у десятиденний строк з дня одержання копії ухвали, до суду не подала.
Частиною 4 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне судове рішення.
За результатами розгляду справи у скороченому провадженні, дослідивши матеріали справи, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, суд вважає достатньо підстав для прийняття законного рішення, яким адміністративний позов задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 23.02.2017 р. за вхідним № Р-486/29/06-17 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України із заявою, в якій просив у найкоротший термін та без попередніх умов поновити подачу газу в його квартиру АДРЕСА_1, та добровільно відшкодувати завдану моральну шкоду.
Судом встановлено, що 09.03.2017 р. за вхідним № Р-669/29/06-17 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України із заявою, в якій просив відповідача: невідкладно витребувати у Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" всі матеріали відносно будинку, складені після Рішення адмінколегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.05.2016 р., щодо робіт, проведених ним 11.10.2016 р., у тому числі, внесення змін в труби для відводу квартири АДРЕСА_1; порушити повторно справу, та розглянути у найкоротший термін, належним чином та направити ОСОБА_1 відповідне рішення; зобов'язати ПАТ "Дніпрогаз" у найкоротший термін привести відповідні труби у будинку в їх попередній стан, який був до 11.10.2016 р., та поновити подачу газа у квартирі АДРЕСА_1; повернути 3202,20 грн. ОСОБА_1, які зайво сплачені, вимушено, повторно, під загрозою та на інший рахунок; відповідно до статей 19, 20 Закону України «О доступі до публічної інформації», надати ОСОБА_1 копії всіх матеріалів відносно його будинку, які надійшли із ПАО «Дніпрогаз» після Рішення адмінколегії від 24.05.2016 р. та ті, що будуть залучені в подальшому.
У листі від 10.03.2017 року № Р-595/29/06-17 «Щодо розгляду запиту про доступ до публічної інформації» Дніпропетровське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України повідомило позивача, що копії матеріалів, отримані територіальним відділенням від ПАТ «Дніпрогаз», після прийняття рішення адміністративної колегії від 24.05.2016 року, були надіслані позивачу листом від 24.06.2016 року вих. № Р-1560/29/06-16. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначений лист було отримано ОСОБА_1 01.07.2016 року. Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації»: публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Інформація, яка буде отримана територіальним відділенням у майбутньому, під час розгляду заяви, не належить до публічної за визначенням, тому, не може бути надана на запит, зокрема, з огляду на строки її надання.
Судом встановлено, що 22.03.2017 р. ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України із заявою, в якій просив задовольнити вимоги заяви від 06.03.2017 р. у найкоротший термін. В обґрунтування вимог заяви позивач посилався на рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 14.03.2017 р., яким встановлено відсутність витіку газу у будинку позивача, а також, посилався на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду щодо визнання неправомірними дій відповідача, тому, для вирішення питань у досудовому порядку, просив задовольнити вимоги заяви від 06.03.2017 р.
У відповіді від 29.03.2017 р. № Р-795/29/06-17 «Про результати розгляду скарги», Дніпропетровське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України повідомило позивача, що територіальне відділення не наділено повноваженнями зобов'язувати порушників законодавства про захист економічної конкуренції відшкодовувати завдану їх діями шкоду. Щодо надання копій матеріалів, отриманих від ПАТ «Дніпрогаз» після прийняття рішення адміністративної колегії по справі № 08/06-03-1/16 повідомило, що на запит територіального відділення про надання інформації отримана відповідь на 4 (чотирьох) сторінках, до якої надані додатки на 26 (двадцять шість) аркушах. Враховуючи, що обсяг документів, які позивачем запитуються, перевищує 10 сторінок формату А-4, за копіювання або друк такого обсягу документів слід сплатити 0,1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, за виготовлення однієї сторінки, та зауважено, що інформація буде надана за умови отримання копії платіжного доручення про оплату.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог щодо визнання протиправними відмови Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, які містяться у його листах від 01.03.2017 р., 10.03.2017 р., 29.03.2017 р., та зобов'язання вчинити певні дії, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про звернення громадян", громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Частиною 1 статті 3 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Відповідно до статті 7 Закону України "Про звернення громадян", звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.
У статті 8 Закону України "Про звернення громадян" міститься вичерпний перелік випадків коли звернення не розглядається, а саме звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає.
Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.
Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

У відповідності до вимог статті частини 1 статті 19 Закону України "Про звернення громадян" на органи державної влади покладено обов'язок в межах своїх повноважень:

об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина;

у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Судом встановлено, що відповідачем в порушення вимог вищезазначеної статті, не було розглянуто питання вжиття заходів щодо відновлення газопостачання квартири позивача, а також не порушено питання щодо притягнення винних осіб до відповідальності.

Суд не погоджується з твердженням відповідача щодо залишення заяви від 21.02.2017 р. без руху, та не розгляду заяви від 06.03.2017 р. та від 22.03.2017 р., враховуючи, що ОСОБА_1 звертався до Дніпропетровського обласного територіального відділу Антимонопольного комітету України на підставі Закону України "Про звернення громадян", тому, відповідач, надаючи відповіді на заяви, повинен був керуватись положеннями саме вказаного Закону.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звертався до Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України зі зверненням, які містили всі необхідні вимоги передбачені частиною 7 статті 5 Закону України "Про звернення громадян" та яке не було анонімним, тому, суд не вбачає підстав для не розгляду поданих ОСОБА_1 заяв по суті заявлених вимог.

Закон України "Про звернення громадян" забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Скарга, це звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Частиною 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на викладені норми, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно не було надано обґрунтовані відповіді, та з метою повного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, та зобов'язати Дніпропетровське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України вчинити певні дії, а саме, належним чином, об'єктивно та всебічно розглянути заяви ОСОБА_1 від 21.02.2017 р., 06.03.2017 р., 22.03.2017 р., та надати на них обгрунтовані відповіді, згідно вимог чинного законодавства України.

Щодо позовних вимог про заведення нової справи проти ПАТ "Дніпрогаз" у зв'язку із безпідставним, протиправним непоновленням після рішення адмінколегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.05.2016 р. газопостачання квартири АДРЕСА_1, суд вважає її необґрунтованою та такою, що належить до вирішення на власний розсуд Дніпропетровським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України. Суд не може перебирати на себе повноваження іншого органу, тому, в цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне позивачу відмовити.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 6000,00 грн. + по 60,00 грн. за кожен наступний день, суд виходить з наступного.

Згідно пункту 3 Постанови Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. за № 4, моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з абзацем 2 пункту 5 Постанови Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. за № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом не встановлено заподіяння моральної шкоди позивачу, адже на підтвердження наявності порушення звичної душевної рівноваги позивача, наявності негативного психічного впливу, значних хвилювань, враховуючи, що позивачем доказів надано не було (медичні довідки про погіршення стану здоров'я, перелік куплених ліків щодо відновлення нервової системи тощо).

Разом з тим, суд вважає необгрунтованою також суму, яку позивач оцінив у 6000,00 грн. + по 60,00 грн. за кожен наступний день. Посилання позивача на те, що розмір моральної шкоди встановлюється до внутрішнього переконання особи не може бути обґрунтованим та належним фактом.

Суд звертає увагу, що позивач заявивши вимогу про стягнення моральної шкоди посилався на відсутність газопостачання в своєму мешканні та пов'язував свої моральні страждання саме з фактом відсутності газопостачання, а не з протиправними діями Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України щодо не розгляду його звернень, тому, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про винесення окремої ухвали та направлення її до Антимонопольного комітету України щодо притягнення винних співробітників Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до відповідальності за протиправні дії, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд зазначає, що зобов'язання винесення судом ухвал не відповідає приписам частини 4 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено перелік вимог, які може містити адміністративний позов.

У разі необхідності, на власний розсуд, та за внутрішнім переконанням суд наділений повноваженнями щодо реагування на деякі порушення закону, стосовно яких він не може самостійно вжити заходів для усунення цих порушень, причин та умов, що їм сприяли, для встановлення винних осіб та притягнення їх до відповідальності.

Отже, суд вважає, що винесення окремої ухвали є правом суду, а не обов'язком, тому, у цій частині позовні вимоги задоволенню також не підлягають.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частинами 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення законного судового рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно із частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду не понесено судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду, тому, суд не вирішує питання щодо їх повернення.

Відповідно до приписів статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються постанови суду, прийняті в порядку скороченого провадження у адміністративних справах, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5, 6 частини першої статті 183-2 цього Кодексу.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2-11, 69-72, 87, 94, 158 - 163, 166, 186, 1832, 254, 256Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство "Дніпрогаз" про визнання протиправними рішень, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправними відповіді Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України щодо відмови у розгляді заяв ОСОБА_1 від 21.02.2017 року, 06.03.2017 року та 22.03.2017 року, які містяться у листах від 01.03.2017 р., 10.03.2017 р. та 29.03.2017 р.

Зобов'язати Дніпропетровське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України вчинити певні дії, а саме, належним чином, об'єктивно та всебічно розглянути заяви ОСОБА_1 від 21.02.2017 р., 06.03.2017 р., 22.03.2017 р., та надати на них обгрунтовані відповіді, згідно вимог чинного законодавства України.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Копію постанови направити всім сторонам по справі.

Постанова підлягає негайному виконанню, відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник