Справа № 562/2658/15-а
Суддя: Кушнір О. Г.
Дата ухвалення: 2017-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №562/2658/15-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

16.06.2017 року.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді Кушніра О.Г.,

при секретарі Парфенюк Т.А.,

з участю позивача ОСОБА_1,

її представника-адвоката Філатової А.В.,

представника відповідача Лиса О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Здолбунів Рівненської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації, Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області, Міністерства соціальної політики України про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії і стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в

28 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, зміненим востаннє заявою від 15 травня 2017 року, в якому просить:

- визнати неправомірною відмову Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної держадміністрації, Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної держадміністрації Рівненської області та Міністерства соціальної політики України щодо виплати їй компенсації по догляду за інвалідом 1 групи в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- зобов'язати Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної держадміністрації Рівненської області нараховувати та виплачувати їй компенсаційну виплату працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за інвалідом 1 групи в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого в законах України про Державний бюджет на відповідний рік, починаючи з дня подання позову до суду до обмеження чи припинення права на дану компенсаційну виплату;

- зобов'язати Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної держадміністрації Рівненської області здійснити перерахунок та виплатити їй недораховану компенсаційну виплату як працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за інвалідом 1 групи за минулі періоди в розмірі 58786 грн. 61 коп.;

- стягнути солідарно з усіх трьох відповідачів на її користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що сума компенсації, яку вона отримує у зв'язку з доглядом своєї матері ОСОБА_4, яка є інвалідом першої групи і відповідно до висновку МСЕК потребує постійного стороннього догляду, є дуже малою і не відповідає рівню прожиткового мінімуму, встановленого законом. Станом на вересень 2015 року вона отримувала щомісячну грошову компенсацію на загальну суму 208 грн., яка складається з компенсаційної виплати працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за інвалідом 1 групи або похилого віку, що досягла 80 річного віку, в сумі 16 грн. 16 коп. та державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям в сумі 191 грн. 84 коп., яка на даний час дещо підвищена та становить 252 грн. Зазначена компенсація є для неї єдиним джерелом доходу та відповідно до ст.46 Конституції України не може бути нижчою за прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. У проведенні перерахунку компенсації відповідачі їй відмовили через те, що даний вид та розмір допомоги вона отримує відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №832, яка суперечить Конституції України, а тому їх дії є неправомірними. За таких обставин підлягає до стягнення недонарахована їй компенсаційна виплата, яка за період з жовтня 2012 року по квітень 2017 року включно становить 58786,61 грн., а також моральна шкода, яку оцінює у розмірі 20000 грн.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та з аналогічних мотивів.

Представник відповідача - Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної держадміністрації Рівненської області позов не визнав, мотивуючи відсутністю у позивача підстав для проведення перерахунку компенсації, яку вона отримує відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №832 «Про підвищення розмірів допомоги окремим категоріям громадян», проіндексовану за Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», в сумі 16 грн. 16 коп., а іншого способу визначення розміру компенсації законодавством не передбачено, тому вина відповідача з недодержання задекларованих у Конституції України гарантій відсутня. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Представники Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної держадміністрації та Міністерства соціальної політики Україниу судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином. Згідно поданих клопотань позовні вимоги не визнають та просять справу розглянути без їх участі.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши подані ними письмові докази та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст.11 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 1 Закону України «Про соціальні послуги» визначено, що соціальні послуги, це комплекс заходів з надання допомоги особам, окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, з метою розв'язання їхніх життєвих проблем; суб'єкти, що надають соціальні послуги - підприємства, установи, організації та заклади незалежно від форми власності та господарювання, фізичні особи - підприємці, які відповідають критеріям діяльності суб'єктів, що надають соціальні послуги, а також фізичні особи, які надають соціальні послуги.

Суб'єкти, що надають соціальні послуги, здійснюють свою діяльність відповідно до статутних документів, цивільно-правових договорів (для фізичних осіб-підприємців), в яких визначено перелік соціальних послуг, категорії осіб, яким вони надаються, за наявності відповідної підготовки їх працівників, з дотриманням державних стандартів соціальних послуг, етичних, правових норм і принципів надання соціальних послуг. Критерії діяльності суб'єктів, що надають соціальні послуги, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.8 ст.7 Закону України «Про соціальні послуги» фізичним особам, які надають соціальні послуги, призначаються і виплачуються компенсаційні виплати в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року №558 затверджено «Порядок призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» (далі за текстом - Порядок), яким передбачено, що непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата.

Відповідно до пункту 2 Порядку компенсація призначається, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, фізичним особам, які надають соціальні послуги інвалідам I групи становить 15 відсотків від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно п.5 Порядку компенсація призначається і виплачується структурним підрозділом з питань соціального захисту населення районної, районної у м.Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської ради за місцем проживання, перебування особи, якій надаються соціальні послуги, з дня подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги, та особою, яка їх потребує, заяв разом з документами, зазначеними у пункті 6 цього Порядку .

Разом з тим, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 832 від 26 липня 1996 року «Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян», пункту 3 Указу Президента України "Про грошову реформу в Україні" №762/96 від 25 серпня 1996 року встановлено щомісячні компенсаційні виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом I групи, а також за особою, яка досягла 80-річного віку, у розмірі 4 гривні 80 копійок. Зазначені щомісячні компенсаційні виплати призначаються і виплачуються органами праці та соціального захисту населення та фінансуються органами Пенсійного фонду.

Установлено, що ОСОБА_1 здійснює догляд за своєю матір'ю ОСОБА_4, яка є інвалідом 1 групи, та отримує з 18 червня 2008 року по 02 вересня 2017 року щомісячну грошову компенсацію (проіндексовану) в розмірі 16 грн. 16 коп. на підставі постанови Кабінету Міністрів України №832 від 26 липня 1996 року «Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян», що не заперечується відповідачем.

Сума цієї виплати є значно нижчою за прожитковий мінімум, встановлений законами України на відповідний бюджетний рік, зокрема станом на 2015 рік, який становив з 1 січня 2015 року для працездатних осіб у розмірі 1218 грн. (ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік»)

Компенсація, яку відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року №558 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги передбачено для осіб, які доглядають інваліда І групи, також є меншою за прожитковий мінімум, оскільки обчислюється у відсотковому відношенні до цієї суми.

Відповідно до положень ст.8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Частиною третьою ст.46 Конституції України встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач офіційно не працевлаштована та наявність інших видів доходів, крім щомісячної грошової компенсації, заперечує і ці обставини відповідачами належними та допустимими доказами у справі не спростовані.

За приписами ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Ураховуючи очевидну невідповідність постанови Кабінету Міністрів України №832 від 26 липня 1996 року в частині розміру соціальної виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом I групи, нормам Конституції України до застосовування підлягають норми Конституції України як норми прямої дії, які мають найвищу юридичну силу, в тому числі й над законами України та постановами Кабінету Міністрів України.

Ігнорування таких доводів позивача є порушення ч.1 ст.6 «Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини» від 04 листопада 1950 року, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення (рішення Європейського суду з прав людини у справі Пронін про України» від 18 липня 2006 року, рішення у справі «Петриченко проти України» від 12 липня 2016 року).

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач має право на забезпечення соціальною виплатою не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Позивач ОСОБА_1 та її мати ОСОБА_4, неодноразово, починаючи з листопада 2008 року, зверталися до органів соціального захисту населення щодо підвищення розміру компенсації фізичній особі, яка надає соціальні послуги інваліду І групи, однак отримали від відповідачів, зокрема, Управління соціального захисту населення Здолбунівської РДА Рівненської області лист від 14 вересня 2015 року про відмову у здійсненні відповідного перерахунку компенсації.

До суду за захистом свої прав позивач звернулася лише 28 жовтня 2015 року.

А відповідно до положень ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи (ст.100 КАС України).

Указані позивачем обставини поважної причини пропуску строку звернення до суду не підтверджуються будь-якими належними доказами, тому підстави для їх поновлення відсутні.

Ураховуючи те, що предметом позову є дії суб'єкта владних повноважень, пов'язані з щомісячними соціальними виплатами, тому відповідно до вимог ст.ст.99, 100 КАС України, адміністративний позов у частині вимог про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату їй недорахованої компенсаційної виплати як працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за інвалідом 1 групи за період з 01 жовтня 2012 року по 27 квітня 2015 року слід залишити без розгляду.

Згідно положень ч.4 ст.105 КАС України, в якій наведено законодавцем перелік вимог, які може містить адміністративний позов, а ч.2 ст.162 КАС України повноваження суду при вирішенні справи по суті, у разі визнання судом бездіяльності відповідача - суб'єкта владних повноважень протиправною, що має місце в досліджуваних правовідносинах, суд може зобов'язати такого відповідача вчинити певні дії, який той зобов'язаний виконати, зокрема, провести нарахування та виплату не в повній мірі виплаченої державної допомоги.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України спосіб захисту, обраний судом, не обов'язково має збігатися з тим, що запропонований позивачем у вимогах.

Стягнення з відповідача на користь позивача певних сум грошових коштів передбачено лише у випадку, якщо такі нараховані ним, але всупереч закону не здійснено їх виплату чи в разі відшкодування спричиненої шкоди.

З огляду на викладене, позовні вимоги позивача у частині виплатити їй недорахованої компенсаційної виплати як працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за інвалідом 1 групи, за минулі періоди в розмірі 58786 грн. 61 коп. задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю згідно положень ст.1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини .

З роз'яснень, які містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають :наявність такої шкоди , протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідачі погоджуються з невідповідністю встановлених розмірів компенсації передбаченим у Конституції України гарантіям, однак з огляду на свій правовий статус не наділені правом самостійно змінювати правове регулювання цих відносин і виплачувати компенсаційні виплати працездатним особам, які доглядають осіб першої групи інвалідності, у більшому розмірі, ніж це передбачено постановами Кабінету Міністрів України.

За встановлених судом обставин наявність вини відповідачів позивачем не доведено, а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 11, 71, 72, 104, 143, 158-163 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області здійснити перерахунок та виплату їй недорахованої компенсаційної виплати як працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за інвалідом 1 групи ОСОБА_4, за період з 01 жовтня 2012 року по 27 квітня 2015 року залишити без розгляду.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 компенсації як працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за інвалідом 1 групи ОСОБА_4, відповідно до ст.46 Конституції України у розмірі, не нижче від прожиткового мінімуму.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Здолбунівської районної держадміністрації Рівненської області нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 компенсаційну виплату як працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за інвалідом 1 групи ОСОБА_4, відповідно до ст.46 Конституції України у розмірі, не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого Законами України «Про Державний бюджет України на відповідний рік», починаючи з 28 квітня 2015 року з урахуванням раніше виплачених сум.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Здолбунівський районний суд Рівненської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 /десяти/ днів з дня її проголошення.

Суддя: