Справа № 336/7176/16-а (2-а/336/41/2017)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2017 рокусправа № 336/7176/16-а (2-а/336/41/2017)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Прокопчук Т.С. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2017 року у справі № 336/7176/16-а (2-а/336/41/2017) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 05 листопада 2016 року звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя по відмові в перерахунку пенсії за віком з урахуванням положень пункту 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язати відповідача перерахувати пенсію за віком відповідно до статей 27, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 14 квітня 2016 року та з урахуванням пункту 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», збільшивши пенсію за кожний повний рік страхового стажу понад 15 років. Позивач також просила стягнути з відповідача понесені нею судові втрати у розмірі 1200 грн., які складаються з витрат на правову допомогу. В обґрунтування позову зазначала про те, що вона є особою, яка віднесена до 1 категорії постраждалих від Чорнобильської катастрофи. Відповідач призначив пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Звернувшись до відповідача 12 жовтня 2016 року із заявою про здійснення перерахунку пенсії урахуванням положень пункту 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», позивач отримала відповідь від 01 листопада 2016 року №238/М-1, в якій зазначено про призначення та перерахунку пенсії відповідно до вимог чинного законодавства.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд визнав протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя щодо відмови в здійсненні перерахунку ОСОБА_1 пенсії за віком, з урахуванням положень п. 2 ст. 56 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов'язавши відповідача провести перерахунок ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статей 27, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 14.04.2016 року, з урахуванням положень п.2 ст. 56 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», збільшивши пенсію за кожний повний рік страхового стажу понад 15 років.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку сторонами по справі.

Позивач не погодилась з постановою суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу, зазначивши про те, що нею були надані належні докази понесених витрат на суму 1200 грн., що не було враховано судом першої інстанції. Позивач просить скасувати оскаржену постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, постановити нове рішення в цій частині, стягнувши витрати на правову допомогу з відповідача.

Відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції при розгляді справи обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, відмовивши у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі. Апелянт зазначає, що позивач звернулась за перерахунком пенсії із заявою довільної форми, без дотримання Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого Правлінням Пенсійного фонду України № 22-2 від 25.11.2005 року. Розглянувши заяву ОСОБА_1 у відповідності до Закону України «Про звернення громадян», було встановлено, що при здійсненні перерахунку, на якому вона наполягає, розмір пенсії складатиме 1507,16 грн., що значно менше, ніж вона отримує зараз - 3605 грн., тому виконання її вимоги є недоцільним.

Сторони, належним чином повідомлені про день, місце і час розгляду апеляційної скарги, доказом чого є повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень, у судове засідання не прибули.

Відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У відповідності до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженої постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та пред'явлених позовних вимог, дійшла висновку про відсутність підстав для його скасування.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є особою, яка віднесена до 1 категорії постраждалих від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії А № 113253 із вкладкою № 130432 (а.с.8). З 02 грудня 2015 року вона перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до статті 26 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». 12 жовтня 2016 року позивачка звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Запоріжжя із заявою про нарахування та виплату щомісячної доплати за понаднормовий стаж (а.с.4). Листом від 01.11.2016 року відповідач відмовив позивачці у здійсненні перерахунку, оскільки заява подана не за формою, тому зареєстрована як звернення громадян, роз'яснивши, при цьому, що пенсія нарахована правильно у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с.5).

Частково задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заперечення відповідача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, тому відмова у здійсненні перерахунку пенсії позивачу є протиправною. Відновлення порушених прав ОСОБА_1 суд здійснив шляхом зобов'язання відповідача провести перерахунок пенсії за віком відповідно до статей 27, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 14.04.2016 року, з урахуванням положень п.2 ст. 56 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», збільшивши пенсію за кожний повний рік страхового стажу понад 15 років.

Щодо доводів апелянта-позивача.

За приписами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Перелік вимог, які може містити адміністративний позов, наведений у статті 105 цього ж Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява ОСОБА_1 містила дві вимоги немайнового характеру - визнання протиправними дій відповідача, як суб'єкта владних повноважень, та зобов'язання його вчинити певні дії, що відповідає положенням статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.1-3). Одночасно, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1200 грн., понесені нею на правову допомогу.

Проте, зазначена вимога не є вимогою позовного характеру, оскільки витрати на правову допомогу визначені статтею 87 Кодексу адміністративного судочинства України як витрати, пов'язані з розглядом справи, які, у свою чергу, належать до судових витрат. Розподіл між сторонами судових витрат належить до питань, які вирішує суд при прийнятті постанови, як це передбачено статтею 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, зазначений процесуальний закон зобов'язує суд вирішити питання про розподіл судових витрат, керуючись приписами статей 94-98 Кодексу адміністративного судочинства України, незалежно від волевиявлення сторін, оскільки стаття 106 цього ж Кодексу, у свою чергу, не зобов'язує позивача у позовній заяві викладати звернення до суду про розподіл судових витрат.

Розглянувши прохання ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, як позовну вимогу, суд першої інстанції допустив помилку у застосуванні процесуального закону. При цьому, суд задовольнив адміністративний позов, визнавши протиправними дії відповідача та зобов'язавши його вчинити певні дії з часу, з якого просила позивач, і відмовив у задоволенні вимоги про відшкодування понесених витрат на правову допомогу, яка, як зазначалось вище, не є вимогою позовного характеру.

Щодо правильності висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для присудження ОСОБА_1 понесених нею витрат на правову допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як зазначалось вище, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України витрати на правову допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справах, в яких така компенсація виплачується суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

За змістом вищезазначеної норми, компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді. На підтвердження факту надання вказаних видів правової допомоги, обсягу наданих послуг, часу участі особи, яка надавала правову допомогу, у цих заходах, та розміру відшкодування суду повинні бути надані відповідні докази.

Позивачем на підтвердження зазначеної обставини був наданий договір про надання правової допомоги № 62 від 03.10.2016 року, укладений з Адвокатським об'єднанням «Довіра», розрахунок витрат на правову допомогу та копії квитанцій до прибуткового касового ордера № 62/2 від 24.11.2016 року про сплату 800 грн. за складання адміністративного позову, № 61/1 від 12.10.2016 року про сплату 400 грн. за складання заяви про призначення (перерахунок) пенсії (а.с.48-50).

Слід зазначити, що ці документи додані до апеляційної скарги. Суду першої інстанції вони не надавались ані під час подачі позовної заяви (у додатках до позовної заяви не вказані), ані під час розгляду справи, що підтверджує правильність висновку суду першої інстанції про відсутність доказів понесених позивачем витрат.

Як вбачається з розрахунку витрат, позивачу надано правову допомогу, яка складається з таких послуг: складання 12.10.2016 року заяви про перерахунок пенсії - 1 год. - 400грн.; складання адміністративного позову - 2 год. - 800грн.

Однак, зазначені послуги не відносяться до окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, тому відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки відмова суду першої інстанції у розподілі судових витрат, які не були на час розгляду справи підтверджені позивачем доказами, ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.

Щодо доводів апелянта - відповідача по справі.

Колегія суддів, здійснюючи перевірку правильності висновків суду першої інстанції, ухвалою від 11 травня 2017 року витребувала додаткові докази по справі - копію пенсійної справи позивача. Згідно матеріалів пенсійної справи та письмових пояснень відповідача, ОСОБА_1 з 04.01.2001 року була призначена пенсія по інвалідності у розмірі фактичних збитків на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Закон № 796-ХІІ) та додаткову пенсію, як постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи. З 02.12.2015 року на підставі заяви ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (Закон № 1058-ІУ). 12 жовтня 2016 року позивачка звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя із заявою про перерахунок її пенсії шляхом її збільшення на 1% заробітку за кожний рік роботи понад 20 років на підставі ч. 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Законом № 796-XII визначено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, умов проживання і трудової діяльності, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до частини другої статті 27 Закону № 1058-IV за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Тобто, цією нормою надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом № 1058-IV або спеціальним Законом № 796-ХІІ.

Як зазначено вище, позивач обрала умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, встановлені спеціальним Законом № 796-XII.

Відповідно до пункту 2 статті 56 Закону № 796-XII право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорії 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 % заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 % заробітку.

У зв'язку з цим для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, порядок обчислення стажу роботи має пільговий характер та визначений в пункті 2 статті 56 Закону № 796-ХІІ.

Аналіз викладеного положення Закону свідчить про те, що воно визначає особливі норми та умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 28 Закону № 1058-IV за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 % розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 % мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

Для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ця розрахункова величина має пільговий характер і визначена в пункті 2 статті 56 Закону № 796-XII як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи.

Таким чином, особам, яким призначена пенсія на підставі Закону № 796-ХІІ, перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 % заробітку за рік.

Зазначена правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах від 10 червня 2008 року (справа № 21-1748во07), 7 липня 2015 року (справа № 21-727а15) та від 20 вересня 2016 року (справа № 1601/12900/12) і підлягає врахуванню при розгляді справи, як це передбачено статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 200 цього ж Кодексу передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги, визнавши протиправними дії відповідача та зобов'язавши здійснити перерахунок пенсії. Помилкове вирішення процесуального питання про розподіл судових витрат, як позовну вимогу, на думку колегії суддів, не може бути підставою для скасування судового рішення, оскільки висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, порушень норм матеріального права при перегляді в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції не встановлено, а зазначення у резолютивній частині постанови про часткове задоволення адміністративного позову, зважаючи на фактичне задоволення позову, не впливає на правильність вирішення спору.

З урахуванням того, що доводи апелянтів не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскарженій постанові, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя - залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2017 року у справі № 336/7176/16-а (2-а/336/41/2017) - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: С.В. Чабаненко