Справа № 569/14686/16-а
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Бучко Т.М.
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
УХВАЛА

іменем України

"20" червня 2017 р. Справа № 569/14686/16-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Котік Т.С.

Моніча Б.С.,

за участю секретаря судового засідання Полоневич Т.Ю.,

сторін та їх представників:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Рівненської міської ради на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "03" лютого 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Рівненської міської ради, третя особа ОСОБА_4 про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Рівненської міської ради про визнання бездіяльності протиправною щодо не прийняття рішення про відмову в клопотанні ОСОБА_4 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 457 кв.м. по АДРЕСА_1, в м.Рівне, в оренду на 49 років для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 03.02.2017р. адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Рівненської міської ради щодо не прийняття рішення за зверненням ОСОБА_4 від 12 квітня 2016 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0457 га за адресою АДРЕСА_1 в оренду на 49 років для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.

Стягнуто з Рівненської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача 551 грн. 20 коп. у відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Рівненська міська рада звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить постанову суду від 03.02.2017р. скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові. На думку скаржника, висновок суду першої інстанції щодо бездіяльності Рівненської міської ради спростовується тим, що 19.05.2016р. третя особа повідомила відповідача про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0457 га в оренду строком на 49 років на АДРЕСА_1 для реконструкції нежитлової будівлі під адміністративну без надання такого дозволу на його розроблення. Крім того, скаржник зазначає про те, що судом не встановлено наявного факту порушення Рівненською міською радою безпосередніх інтересів ОСОБА_3

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини 3 статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин 1, 2 статті 55 Конституції України, статей 2, 6 Кодексу адміністративного судочинства України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певний акт суб'єкта владних повноважень впливає на його правове становище.

У своїй позовній заяві ОСОБА_3 оскаржує, зокрема, бездіяльність відповідача, яка полягає у не прийнятті рішення про відмову в клопотанні ОСОБА_4 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 457 кв.м. на вул. Соборній , 16б, м. Рівне в оренду на 49 років для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, до складу якої входить земельна ділянка на яку надано дозвіл для виготовлення проекту землеустрою позивачу ще у 2011, 2012 роках.

Суд зазначає, що бездіяльність - це пасивна поведінка суб'єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов'язаний був і міг вчинити.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Суд, отримавши позов, зобов'язаний з'ясувати чи має місце порушення суб'єктивних прав, свобод чи інтересів особи. У випадку, коли суб'єктивне право, свободи або інтереси не порушені, а відтак і не підлягають судовому захисту.

В даному випадку, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність реального порушення прав позивача внаслідок бездіяльності Рівненської міської ради, оскільки під час розгляду даної справи позивач довів, а суд встановив факт порушення прав і та інтересів ОСОБА_3, навів обґрунтування щодо існування реального негативного впливу на його конкретні права чи інтереси.

Судом встановлено і не заперечувалося сторонами, що щодо вказаної земельної ділянки та розміщених на ній споруд існує ряд позовів, які розглядаються судами.

Рішеннями Рівненської міської ради № 1055 від 18 серпня 2011 року, № 1406 від 2 листопада 2011 року, № 1055 від 18 серпня 2011 року та № 1746 від 23 лютого 2012 року надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 у спільну часткову власність позивачу та іншій третій особі шляхом викупу для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд переробної, машинобудівної та іншої промисловості ( для обслуговування головного виробничого корпусу ).

Наявність інтересу позивача щодо вирішення питання стосовно земельної ділянки по АДРЕСА_1 і до складу якої входить земельна ділянка площею 0,0457 га по АДРЕСА_1, виготовлення проекту землеустрою на яку замовила ОСОБА_4 підтверджується також ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25 листопада 2015 року у справі № 6-29032св15 та ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 18 січня 2016 року у справі № 569/4990/15ц.

За таких обставин суд вважає, що Рівненська міська рада, до виключної компетенції якої відносить вирішення питань регулювання земельних відносин, не прийнявши рішення щодо заяви ОСОБА_4 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою у визначені законом строки, допустила протиправну бездіяльність, а тому позов в частині визнання бездіяльності протиправною підлягає задоволенню.

В обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_3, оскільки завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у сфері публічно-правових відносин.

В даному випадку позивачем доведено обставини, які б вказували на порушення його прав, свобод або інтересів внаслідок бездіяльності Рівненської міської ради.

Виходячи зі змісту апеляційної скарги та оскаржуваного судового рішення, скарга відповідача є не обґрунтованою, судове рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, тому відсутні підстави для його скасування, передбачені ст. 202 КАС України.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Рівненської міської ради залишити без задоволення, постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "03" лютого 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: Т.С. Котік

Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення виготовлено "21" червня 2017 р.