Справа № 175/756/17 (2-а/175/2017)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"20" червня 2017 р. справа № 175/756/17 (2-а/175/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Чумака С. Ю., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Дніпровського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2017 року у справі № 175/756/17 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобовязання провести розрахунок та виплату пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 02.03.2017 року звернулась до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпровського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо не проведення перерахунку пенсії та зобов'язати відповідача здійснити їй перерахунок пенсії за віком з 14.06.2016 року та виплатити грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій у відповідності до норм чинного законодавства.

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2017 року позов задоволено частово.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести розрахунок та виплату пенсії в частині позовних вимог за період з 14 червня 2016 року по 01 вересня 2016 року включно залишено без розгляду.

Визнано дії Дніпровського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови ОСОБА_1 в застосуванні при здійсненні розрахунку пенсії за віком показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, відповідно до вимог частини 2статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме за 2013-2015 роки, в розмірі 3263,44 грн., в підвищені розміру пенсії за віком на 12,5 відсотків відповідно до вимог частини 3 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та у виплаті їй грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно пункту 7-1Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - неправомірними.

Зобов'язано Дніпровське приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області вчинити певні дії, а саме: здійснити розрахунок пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням при здійсненні розрахунку пенсії за віком показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески (єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2013-2015 роки, в розмірі 3263,44 грн., відповідно до вимог частини 2статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підвищити розмір пенсії за віком на 12,5 відсотків відповідно до вимог частини 3статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплатити грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій згідно пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 02 вересня 2016 року.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскільки у 2010 році позивачу вже було призначено пенсію по вислузі років як працівнику охорони здоровя згідно пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», то право на грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відсутнє. А встановити позивачу підвищення розміру пенсії згідно п.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» взагалі немає законних підстав.

Пунктом 3 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 183-2.

Постанова Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2017 року прийнята у порядку скороченого провадження за результатом розгляду справи, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 183-2 КАС України, а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути зазначену справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Постанова суду першої інстанції в частині залишених без розгляду позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення сду першої інстанції не переглядається.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 як одержувач пенсії, з 17 вересня 2010 року перебувала на обліку в управлінні ПФУ в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області (на теперішній час - Дніпровське приміське об'єднане УПФУ Дніпропетровської області), та їй була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику охорони здоров'я (а.с.25, 27).

Вказану пенсію позивач з 20 вересня 2010 року по 16 червня 2016 року не отримувала, оскільки працювала медичною сестрою в КЗ «Дніпропетровська центральна районна лікарня», а пенсії по вислузі років призначаються довічно особам не працюючим на посадах, які дають право на таку пенсію.

13.06.2016 року ОСОБА_1 виповнилось 57,6 років, що відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції на час спірних правовідносин) дає їй право на призначення пенсії за віком.

14.06.2016 року позивачка вперше звернулась із заявою до пенсійного органу про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.32).

Пенсійний орган своїм розпорядженням №149678 призначив позивачу пенсію за віком, проте розмір пенсії за віком був розрахований із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2009 рік (1650 гривень 43 копійки) (а.с.28).

В лютому 2017 року позивач звернулась до відповідача з заявою щодо наявності порушень законодавства при здійсненні їй розрахунку пенсії за віком відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме, що не застосовано при здійсненні розрахунку пенсії показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, відповідно до вимог ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто за 2013-2015 роки не встановлено підвищення розміру пенсії позивачки за віком на 12,5 відсотки відповідно до вимог ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та не виплачено їй грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій згідно пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.13-14).

Пенсійний орган листом від 02.03.2017 року за №900/02/22 відмовив позивачу в проведенні перерахунку за її заявою, зазначивши, що призначення позивачу 14.06.2016 року пенсії за віком є переведенням з одного виду пенсії на інший, тобто з пенсії по вислузі років на пенсію за віком, а не виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вмотвовано фактом призначення їй на 3 дні з 17.09.2010 року пенсії по вислузі років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Не погодившись з таким рішенням пенсійного органу, ОСОБА_1 оскаржила його до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що дії пенсійноо органу щодо відмови в застосуванні при здійсненні розрахунку пенсії позивачу за віком показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, відповідно до вимог частини 2 статті 40 Закону України №1058, тобто за 2013-2015 роки, в підвищені розміру її пенсії за віком на 12,5 відсотків відповідно до вимог частини 3 статті 29 Закону України №1058 та у виплаті їй грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій згідно пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України №1058 є неправомірними, такими, що порушують конституційні права позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі по текту - Закон №1058) передбачено види пенсійних виплат, що за рахунок коштів ПФУ призначаються в солідарній системі.

Так, ч.3 ст.45 вказаного Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст.40 Закону №1058, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Тобто, вказаною нормою регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Тому показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії в межах статті 45 має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час первинного призначення пенсії, передбаченої Законом №1058.

З матеріалів справи вбачається, що 17.09.2010 року позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до іншого Закону, а саме - до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі по тексту - Закон №1788, котрий передбачає інші підстави призначення пенсії.

Після призначення позивачу пенсії за вислугою років, вона продовжувала працювати та сплачувала у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Як зазначалось вище, за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1058, позивач звернулась 14.06.2016 року, а тому при розрахунку пенсії відповідач повинен був застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії відповідно до вимог ч.2 ст.40 Закону України №1058, тобто за 2013-2015 роки, в розмірі 3263,44 грн..

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах у справах № 21-612а14 від 31 березня 2015 року та №21-550а15 від 09 червня 2015 року.

Тобто, Дніпровським приміським об'єднаним УПФУ безпідставно застосовано при призначенні позивачу пенсії за віком ч.3 ст.45 Закону №1058 та неправомірно розраховано розмір її пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2009 рік (1650,43 грн.).

Крім того, УПФУ безпідставно не було застосовано підвищення розміру пенсії позивачу за віком на 12,5 відсотків відповідно до вимог ч.3 ст.29 Закону №1058, відносно чого колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають, зокрема, жінки віку 57,6 років, які народилися з 01 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року. За даними паспорту, копія якого наявна в матеріалах справи, позивач народилась 13 грудня 1958 року.

Згідно з ч.3 ст.29 Закону №1058, жінкам, які народились у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні 6 місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку.

В даному випадку закон пов'язує набуття особою права на підвищення розміру пенсії відповідно до вказаної норми саме з моментом більш пізнього виходу на пенсію за віком. Тому у позивача наявне таке право, оскільки пенсія за віком відповідно до Закону №1058 їй була призначена в 57 років 6 місяців.

Щодо позовних вимог про виплату грошової допомоги при виході на пенсію за віком, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджет України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058, та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 вищезазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків -35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Таким чином, законодавець встановив право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за наявністі у неї необхідного спеціального стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою на день досягнення пенсійного віку відповідно до Закону №1058, будь-якого іншого виду пенсії.

Оскільки на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, позивач не отримувала будь-яку пенсію, досягла пенсійного віку та працювала на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років та має стаж роботи на відповідних посадах більше 30 років, вона має право на отримання грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058.

Посилання апелянта на ту обставину, що позивачу була раніше призначена пенсія за вислугу років, яку вона отримувала три дні, колегією суддів до уваги не приймаєтьс, оскільки виплата пенсії за вислугу років була припинена 20.09.2010 року у зв'язку з працевлаштуванням позивача, та на день досягнення пенсійного віку (57 років 6 місяців) позивач будь-яку пенсію, в тому числі і за вислугу років, не отримувала.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Згідно частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини десятої статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись статтями 160, 167, 183-2, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Дніпровського приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2017 року у справі №175/756/17 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2017 року у справі №175/756/17 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: В.А. Шальєва