Справа № 815/5038/16
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2017-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5038/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

секретар судового засідання Станкова О.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Державного підприємства «Одеська залізниця» до Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального ГУ ДФС про визнання незаконними наказів №159 від 07.04.2016 року, №313 від 22.06.2016 року, №332 від 13.07.2016 року, №379 від 08.09.2016 року, визнання неправомірними дій, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Державного підприємства «Одеська залізниця» до Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального ГУ ДФС, відповідно до якого позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.82-83 т.9), просить суд визнати незаконними накази Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального ГУ ДФС №159 від 07.04.2016 року про зупинення перевірки з 07.04.2016 року на 30 робочих днів, №313 від 22.06.2016 року про продовження терміну проведення перевірки з 24.06.2016 року на 15 робочих днів, №332 від 13.07.2016 року про зупинення перевірки на термін до отримання інформації від правоохоронних органів з її поновленням на невикористаний строк, №379 від 08.09.2016 року про поновлення перевірки з 12.09.2016 року на невикористаний термін, визнати неправомірними дії Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального ГУ ДФС при проведенні документальної планової виїзної перевірки ДП «Одеська залізниця» за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року щодо продовження перевірки згідно з наказом від 22.06.2016 року №313, щодо зупинення перевірки згідно наказів від 07.04.2016 року №159 та від 13.07.2016 року, щодо поновлення перевірки згідно наказу від 08.09.2016 року №379, щодо складання та направлення запиту від 09.09.2016 року №245/10/28-08-14 про надання пояснень та копій документів, щодо витребування запитом №282/10/28-08-14 від 13.09.2016 року копій документів після закінчення перевірки та вручення акту перевірки, щодо складання акту від 12.09.2016 року №79/28-08-14-0/01071315 «Про відмову в наданні завірених копій фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів», щодо складання акту про відмову у наданні документів від 07.07.2016 року №62/28-08-14/01071315 та щодо складання акту про відмову у наданні документів від 11.07.2016 року №66/28-08-14/01071315, визнати неправомірними дії Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального ГУ ДФС при складанні акту документальної планової виїзної перевірки ДП «Одеська залізниця» від 26.09.2016 року №167/28-08-14-01/01071315 з питань своєчасності, достовірності нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року щодо викладення висновків акту перевірки, які не відповідають описовій частині акта перевірки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час проведення перевірки позивача, яка відбувалась у період з 28.03.2016 року по 12.09.2016 року, та під час оформлення її результатів контролюючим органом було допущено чисельні порушення Податкового кодексу України, Порядку оформлення результатів документальних перевірок, затвердженого наказом Мінфіну від 20.08.2015 року №727, Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби, затверджених наказом ДФС України від 31.07.2014 року №22, що фактично вплинуло на можливість платника податків захистити свої права під час проведення спірної перевірки, зокрема, щодо надання відомостей про обставини спірних господарських операцій, та на встановлення обставин щодо відображення тих чи інших господарських операцій в податковому обліку. Позивач зазначає, що перевірка була розпочата 28 березня 2016 року та, в порушення вимог закону, наказами №159 від 07.04.2016 року зупинено перевірку з 07.04.2016 року на 30 робочих днів, №313 від 22.06.2016 року продовжено термін проведення перевірки з 24.06.2016 року на 15 робочих днів, №332 від 13.07.2016 року зупинено перевірку на термін до отримання інформації від правоохоронних органів з її поновленням на невикористаний строк, а наказом №379 від 08.09.2016 року поновлено перевірку з 12.09.2016 року на невикористаний термін. Так, щодо продовження строків перевірки, позивач вказує, що наказ не містить підстав та причин необхідності такого продовження, а направлення з відміткою про продовження перевірки посадовим особам ДП «Одеська залізниця» не пред'являлись, щодо зупинення перевірки, наказ від 07.04.2016 року №159, в порушення вимог ПКУ, не містить будь-якої інформації про причини такого зупинення, а наказ від 13.07.2016 року №332 не містить інформації щодо строку зупинення перевірки, а фактично внаслідок дії наказу перевірка була зупинена протягом 41 дня, що перевищує 30-денний строк, встановлений п.82.4 ст.82 ПКУ, щодо наказу від 08.09.2016 року №379 про поновлення перевірки взагалі не вбачається, чи були усунуті обставини, що стали підставою для зупинення перевірки, як того вимагає п.п.1.2.5 п.1.2 Методичних рекомендацій, затверджений наказом ДФС України від 31.07.2014 року №22, а тому вказані рішення відповідача, на думку ДП «Одеська залізниця», є незаконними та фактично призвели до затягування строків проведення перевірки, чим порушили права позивача. Поряд з цим, 09.09.2016 року відповідачем здійснювалось неправомірне направлення запитів на адресу позивача з вимогою надання пояснень та додаткових документів, що стосуються предмету перевірки з терміном надання документів - 14.09.2016 року, в той час як останній день перевірки припадав на 12.09.2016 року, що свідчить про навмисне створення відповідачем обставин, які мали на меті унеможливлення належного виконання запиту та використання цієї обставини на користь контролюючого органу. Не зважаючи на вказане, позивачем надіслано витребувані документи на адресу відповідача, однак надана інформація не була врахована під час складання акту перевірки. Також позивач посилається на те, що зі змісту вказаного запиту не було зрозуміло, щодо якого переліку постачальників потрібно надати інформацію, оскільки додаток 1 до запиту не надійшов на адресу позивача, у зв'язку з чим ДП «Одеська залізниця» звернулось до відповідача за роз'ясненнями та лише 27.09.2016 року відповідачем повідомлено про надання такого додатку 09.09.2016 року і причину відсутності такого документу з підстав службової недбалості посадових осіб підприємства та з пропозицією надати такі документи в межах наданого строку і в разі їх отримання, врахування таких документів при складанні акту. Зважаючи на таке перекручування фактів та витребування документів після закінчення проведення перевірки та вручення акту перевірки, вказані обставини свідчать про грубе порушення відповідачем обов'язку діяти виключено на підставі діючого законодавства, що призвело до відображення в акті порушень податкового законодавства, які не були допущені позивачем. Також, відповідачем внесено виправлення до акту перевірки, які не допускаються згідно Порядку №727, проте відповідачем на сторінках 839, 840, 841 здійснені виправлення нумерації сторінок, посади посадової особи позивача та дати отримання акту. Позивачем наголошено і про невідповідність описової частини акту перевірки його висновкам, а саме: висновки акту перевірки не містять вказівки на порушення, викладені нечітко та в незрозумілій послідовності, що не дозволяє усвідомити їх зміст та наслідки для платника податків, окрім того, складання документу таким чином нівелює його правову значимість в цілому. Поряд з наведеним, позивач вказує на відсутність інформативних додатків до акту перевірки, зокрема №1, а також відсутність в акті письмових пояснень, що надавались посадовими особами позивача на протязі усього строку перевірки. В акті перевірки зазначено про відмову позивача в наданні документів, про що складено акт від 12.09.2016 року №79/28-08-14-0/01071315, але позивачу взагалі не було відомо про факт складання такого документу незважаючи на те, що позивачем надавались відповідні документи, а вказаний акт відсутній у додатках до акту перевірки, а наданий опис документів з первинним документами, підписано посадовими особами відповідача, проте такий опис також не долучений до інформативних додатків акту перевірки. Окрім наведеного, акт містить безліч математичних, технічних помилок і суперечливих даних, без чіткого викладення змісту таких порушень, без зазначення операцій, під час яких вчинені порушення, без посилань на надані первинні документи або перелік ненаданих документів, а тому, враховуючи численні порушення з боку податкового органу, позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача надала до суду заперечення (а.с.193-202 т.4), відповідно до яких позовні вимоги відповідач не визнає, просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, які обґрунтовані тим, що накази Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального ГУ ДФС №159 від 07.04.2016 року про зупинення перевірки з 07.04.2016 року на 30 робочих днів, №313 від 22.06.2016 року про продовження терміну проведення перевірки з 24.06.2016 року на 15 робочих днів, №332 від 13.07.2016 року про зупинення перевірки на термін до отримання інформації від правоохоронних органів з її поновленням на невикористаний строк, №379 від 08.09.2016 року про поновлення перевірки з 12.09.2016 року на невикористаний термін складено на законних підставах у відповідності до п.п.81.1 ст.81, 82.4 ст.82 ПКУ і наказу ДФС України №22 від 31.07.2014 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії підрозділами органів ДФС при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків», копії вказаних наказів вручено під розпис уповноваженим представникам позивача та останніми під час отримання вказаних наказів жодних заперечень не висловлювалось, відповідних написів у наказах не вчинялось, а тому посилання позивача на відсутність у наказах підстав та обставин, що слугували зупиненню, поновленню та продовженню термінів перевірки, з огляду на викладення таких відомостей посадовими особами відповідача у відповідних службових записках, як то передбачено вимогами ПКУ та Наказу №22 від 31.07.2014 року, є недоречними. Також відповідачем наголошено на тому, що позивачем надано заперечення на акт перевірки, в яких жодним чином не йшлося про невідповідність наказів, а лише після отримання податкових повідомлень-рішень позивачем оскаржено дії та накази ДПІ. У позивача існувала законодавчо встановлена можливість в разі незгоди з наказами не допустити до проведення перевірки перевіряючих, однак позивачем таких дій не вчинено, а тому посилання позивача є такими, що не відповідають дійсності. Щодо хибних тверджень позивача про протиправність дій під час проведення перевірки, складанні та врученні акту, відповідач зазначає, що відповідно до п.п.20.1.2, 20.1.6, п.20.1 ст.20, п.85.2, п.85.4, п.85.8 ст.85, передбачено право контролюючого органу та його посадових осіб як під час проведення перевірки так і взагалі, для здійснення функцій, визначених законом, отримувати необхідні копії документів, а великий платник податків зобов'язаний надати також у електронній формі копії документів обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування, первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів не пізніше робочого дня, наступного за днем початку документальної виїзної планової, позапланової перевірки, документальної невиїзної перевірки, а тому, оскільки посадовими особами позивача у визначений строк такі документи в повному обсязі не надавались, відповідачем було складено 17 запитів щодо надання пояснень, оригіналів та копій документів, але у зв'язку з ненаданням таких документів і на запити контролюючого органу, посадовими особами відповідача складались відповідні акти, від підпису яких посадові особи позивача відмовились. Запит №245/10/28-08-01 від 09.09.2016 року було вручено ДП «Одеська залізниця» разом із копією наказу СДПІ від 09.09.2016 року про поновлення строку проведення документальної планової перевірки з 12.09.2016 року з метою отримання відповіді в ході проведення перевірки, а саме 12.09.2016 року, однак того ж дня позивачем надано лист про неотримання додатку до вказаного документу з необхідністю роз'яснення яких саме документів вимагає податковий орган, на що 13.09.2016 року відповідачем повідомлено про надання такого документу, про що свідчить відповідний штамп відділу позивача без жодних зауважень особи, яка прийняла запит, та наголошено про можливість подання відповіді на вказаний запит. Отже, позивачу було надано час з 09.09.2016 року для надання пояснень та копій документів після закінчення терміну перевірки та до винесення рішення по перевірці відповідно до приписів п.44.6 ст.44 ПКУ. Крім того, під час проведення перевірки 12.09.2016 року ДП «Одеська залізниця» було надано копії документів, в тому числі і вказані у додатку №1 до запиту, який, як зазначає позивач, у останнього не виявився, та такі документи були оформлені описом і враховані в акт перевірки. Також, 12.09.2016 року позивачем було направлено на адресу відповідача лист №НЗЕ-02/521 з частковою відповіддю на запит, а тому незрозумілою є позиція позивача щодо протиправності запиту, на який ним надано відповідь. Крім того, посилання позивача, що документи не враховані відповідачем є необґрунтованими, оскільки за результатом розгляду заперечень на акт перевірки саме з урахуванням наданих документів донараховані податкові зобов'язання позивача зменшено понад 100 млн. грн. Стосовно внесення виправлень до акту перевірки та відсутності інформативних додатків до акту, відповідач зазначає, що обвинувачення позивача є перекрученням дійсності та невірним трактуванням норм права, оскільки загальний об'єм акту склав 841 сторінку і при здійсненні роздруківки з використанням декількох печатних пристроїв нумерація останніх трьох сторінок акту збилася і була виправлена, при цьому жодним чином це не вплинуло на викладений текст акту та його дані, як і на суми донарахувань. Також, при отриманні примірника акту саме власноруч посадовою особою позивача вказана дата отримання акту і було уточнено посаду отримувача акту на вимогу такої особи, а тому посадовими особами відповідача таких виправлень не здійснювалось. Щодо відсутності інформативних додатків, відповідач зауважує, що наказом МФУ від 20.08.2015 року №727 не передбачено надання актів відмови у наданні документів як інформативних додатків, оскільки такі документи додаються до примірника акту, який залишається в податковому органі, а щодо відсутності додатку 1 до акту - «План перевірки платника податків», то вказаний документ був вручений позивачу ще 15.03.2016 року під час вручення наказу на проведення перевірки та повідомлення. Щодо наявності математичних та технічних помилок, суперечливих даних, відповідач вказує про безпідставність таких посилань позивача з огляду на те, що зазначення у акті перевірки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є вірним, оскільки під час перебування вказаних осіб на посадах ДП «Одеська залізниця» було надано до СДПІ 26.03.2016 року уточнюючі розрахунки по декларації з податку на прибуток за 2013-2014 роки, показники яких враховані проведенні перевірки, а тому саме ці посадові особи відповідальні за податкову звітність минулих років, адже цифрові показники декларацій за ці періоди були змінені. З урахуванням наведеного відповідач вважає, що звернувшись з даним позовом, позивач намагається приховати свої протиправні діяння, встановлені в рамках проведеної перевірки та викладені в акті шляхом нівелювання висновків акту перевірки посилаючись при цьому на порушення процедури її проведення, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно із пунктом 10 частини 1 статті 3 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанцій без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв'язку з відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, справу вирішено розглянути в порядку ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Так, судом встановлено, що з метою забезпечення виконання плану-графіку проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання на І квартал 2016 року, відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України та п.п.2 п.1 ст.13 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», начальником ГУ ДФС в Одеській області прийнято наказ від 14.03.2016 року №99 «Про проведення планової виїзної документальної перевірки Державного підприємства «Одеська залізниця» , яким визначено начальнику відділу ОСОБА_3 забезпечити проведення документальної планової перевірки позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених ПКУ податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року, перевірку визначено провести з 28.03.2016 року тривалістю 30 робочих днів (а.с.14 т.1).

На підставі вказаного наказу, 15.03.2016 року відповідачем складено повідомлення №49 (а.с.13 т.1).

Вказані документи вручені позивачу під розпис без зауважень.

Перевірку позивача розпочато 28.03.2016 року посадовими особами відповідача, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, на підставі направлень від 25.03.2016 року №№89-105 (а.с.29-45).

Судом встановлено, що 07.04.2016 року, з метою комплексного підходу при відпрацюванні відокремлених структурних підрозділів, дані обліку яких увійшли до показників зведених декларацій ДП "Одеська залізниця", , на адреси ДПІ, де на податковому обліку перебувають такі підрозділи, направлено листи - повідомлення про забезпечення виконання плану - графіку шляхом проведення документальних перевірок таких підрозділів та направлення матеріалів на адресу СДПІ з ОВП у м. Одесі МГУ ДФС та у зв'язку з необхідністю отримання актів перевірок по відокремленим підрозділам з інших ДПІ, на підставі п.82.4 ст. 82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ (із змінами і доповненнями), начальником відділу аудиту ОСОБА_3 складено доповідну записку №8/28-08-14 щодо зупинення проведення перевірки (а.с.20 т.7).

07.04.2016 року, на підставі доповідної записки від 07.04.2016 року №8/28-08-14, керуючись п.82.4 ст.82 ПКУ, начальником ГУ ДФС в Одеській області прийнято наказ №159 «Про зупинення проведення планової виїзної документа)», яким визначено зупинити з 07.04.2016 року проведення перевірки позивача на строк не більше 30 робочих днів з подальшим її поновленням на невикористаний строк (а.с.19 т.7).

Копію вказаного наказу отримано представником позивача 07.04.2016 року без зауважень.

Перевірка позивача поновлена з 24.05.2016 року після закінчення встановленого строку зупинення перевірки.

02.06.2016 року перевіряючим ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25 (а.с.46-50 т.7), 06.06.2016 року перевіряючим ОСОБА_26, ОСОБА_27 та 30.06.2016 року перевіряючій ОСОБА_28 (а.с.53 т.7), видано направлення на перевірку.

У зв'язку із необхідністю дослідження великої кількості первинних документів бухгалтерського обліку, та враховуючи необхідність отримання матеріалів перевірок структурних підрозділів, податок на прибуток та ПДВ за які сплачується консолідовано ДП «Одеська залізниця», враховуючи, що термін закінчення перевірки - 23 червня 2016 року, керуючись п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України, начальником відділу аудиту ОСОБА_3 складено доповідну записку від 22.06.2016 року №118/28-08-14 щодо продовження терміну проведення перевірки на 15 робочих днів з 24.06.2016 року (а.с.22 т.7).

22.06.2016 року, на підставі наведеної доповідної записки, керуючись п.82.1 ст.82 ПКУ, відповідачем прийнято наказ №313 «Про продовження терміну проведення документальної планової виїзної перевірки ДП «Одеська залізниця», згідно якого продовжено термін проведення перевірки позивача на 15 робочих днів з 24.06.2016 року (а.с.21 т.7).

Копію наказу отримано представником позивача 23.06.2016 року без зауважень.

В ході проведення перевірки відповідачем встановлено факт вилучення оригіналів первинних документів та бухгалтерських документів по взаємовідносинам ДП «Одеська залізниця» та ТОВ «Ізюмський завод комплектуючих залізничного транспорту» в межах кримінального провадження №000046 від 13.01.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, у зв'язку з чим та з метою недопущення втрат бюджету в особливо великих розмірах, руйнування корупційних схем при використанні бюджетних коштів та посилення доказової бази, на підставі п. 85.9 ст.85 Податкового Кодексу України, на адресу СУ ГУ НП в Харківській області направлено запит від 13.07.2016 року за №451/9/28-08-14 про надання інформації щодо статусу кримінального провадження та надання доказової бази (за наявності), а саме: експертні висновки, вироки суду по контрагенту - постачальнику, протоколи допитів свідків інші матеріали кримінального провадження, а також отримання доступу до вилучених документів у зв'язку із проведенням документальної планової перевірки ДП «Одеська залізниця» (а.с.25 т.7).

З метою упередження мінімізації податків та штучного формування податкового кредиту, неупередженого підходу при проведенні документальної планової перевірки ДП «Одеська залізниця», начальником відділу аудиту ОСОБА_3 складено доповідну записку від 13.07.2016 року №131/28-08-14 щодо призупинення з 15.07.2016 року проведення перевірки (а.с.24 т.7).

Наказом ГУ ДФС в Одеській області від 13.07.2016 року №332, на підставі наведеної доповідної записки та керуючись п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.82.4 ст.82 ПКУ, зупинено з 15.07.2016 року проведення перевірки позивача на термін до отримання інформації від правоохоронних органів з її поновленням на невикористаний строк (а.с.23 т.7).

Як вбачається із наданої копії наказу від 13.07.2016 року №332, даний документ отримано позивачем 14.07.2016 року, про що свідчить відповідний відтиск штампу Фінансово-економічної служби Одеської залізниці, без зауважень (а.с.23 т.7).

08.09.2016 року, у зв'язку із усуненням обставин що стали підставою для зупинення перевірки, а саме отриманням листа СУ ГУ НП в Харківській області від 08.09.2016 №21858/119-24/01-2016 щодо надання доступу до оригіналів вилучених первинних документів, начальником відділу аудиту ОСОБА_3 складено доповідну записку від 08.09.2016 року №164/28-08-14 щодо поновлення з 12.09.2016 року проведення перевірки на невикористаний термін (а.с.27 т.7).

Наказом ГУ ДФС в Одеській області від 08.09.2016 року №379, на підставі наведеної доповідної записки та керуючись п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.82.4 ст.82 ПКУ, поновлено з 12.09.2016 року проведення перевірки позивача на невикористаний термін (а.с.27 т.7).

Копію наказу отримано представником позивача 09.09.2016 року без зауважень.

За результатами проведеної перевірки, посадовими особами відповідача складено акт «Про результати документальної планової виїзної перевірки Державного підприємства «Одеська залізниця» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених ПКУ податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року» від 26.09.2016 року №167/28-08-14-01/01071315, витяг з якого надано до суду відповідачем (а.с.133-141 т.7) та позивачем надано повний текст акту (а.с.92-250 т.1, а.с.1-241 т.2, а.с.1-254 т.3, а.с.1-192 т.4).

30.09.2016 року позивачем складено та направлено на адресу відповідача заперечення до акту перевірки (а.с.203-251 т.4, а.с.1-253 т.5, а.с.1-250 т.6, а.с.1-18 т.7).

На підставі вказаного акту перевірки СДПІ з ОВП у м. Одесі ГУ ДФС прийнято податкові повідомлення-рішення від 13.10.2016 року № та № , від 03.01.2017 року № та № .

Не погоджуючись з правомірністю прийняття наведених наказів про зупинення, продовження і поновлення перевірки, вважаючи неправомірними дії Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального ГУ ДФС при складанні акту документальної планової виїзної перевірки ДП «Одеська залізниця» від 26.09.2016 року №167/28-08-14-01/01071315, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Так, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши пояснення сторін суд вважає вимоги позивача не обґрунтованими, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла до 01.01.2017 року), документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПКУ, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПКУ, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Відповідно до п.п.77.1-77.9 ст. 77 ПКУ, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Платники податків - юридичні особи, що відповідають критеріям, визначеним пунктом 16 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу, та у яких сума сплаченого до бюджету податку на додану вартість становить не менше п'яти відсотків від задекларованого доходу за звітний податковий період, а також самозайняті особи, сума сплачених податків яких становить не менше п'яти відсотків від задекларованого доходу за звітний податковий період, включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки. Зазначена норма не поширюється на таких платників податків у разі порушення ними статей 45, 49, 50, 51, 57 цього Кодексу.

Забороняється проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов'язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб та зобов'язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.

Про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

У разі планування перевірок одного й того самого платника податків контролюючими органами та органами державного фінансового контролю у звітному періоді такі перевірки проводяться зазначеними органами одночасно. Порядок координації проведення таких перевірок та залучення до перевірок інших органів, передбачених законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Строки проведення документальної планової перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу.

Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної планової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Відповідно до п.82.1 ст.82 ПКУ, тривалість перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, не повинна перевищувати 30 робочих днів для великих платників податків, щодо суб'єктів малого підприємництва - 10 робочих днів, інших платників податків - 20 робочих днів.

Продовження строків проведення перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, можливе за рішенням керівника контролюючого органу не більш як на 15 робочих днів для великих платників податків, щодо суб'єктів малого підприємництва - не більш як на 5 робочих днів, інших платників податків - не більш як на 10 робочих днів.

Згідно з п.82.4. ст.82 ПКУ, проведення документальної виїзної планової та позапланової перевірки великого платника податків може бути зупинено за рішенням керівника контролюючого органу, що оформляється наказом, копія якого не пізніше наступного робочого дня вручається платнику податків або його уповноваженому представнику під розписку або надсилається платнику податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення, з подальшим поновленням її проведення на невикористаний строк.

Зупинення документальної виїзної планової, позапланової перевірки перериває перебіг строку проведення перевірки в разі вручення платнику податків або його уповноваженому представнику під розписку або надіслання платнику податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення копії наказу про зупинення документальної виїзної планової, позапланової перевірки.

При цьому перевірка може бути зупинена на загальний строк, що не перевищує 30 робочих днів, а в разі необхідності проведення експертизи, отримання інформації від іноземних державних органів щодо діяльності платника податків, завершення розгляду судом позовів з питань, пов'язаних з предметом перевірки, відновлення платником податків втрачених документів перевірка може бути зупинена на строк, необхідний для завершення таких процедур.

Методичні рекомендації щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків (далі - Методичні рекомендації), затверджені наказом Державної фіскальної служби України від 31 липня 2014 року № 22, розроблено відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Кодекс) та рекомендовано для застосування посадовими (службовими) особами територіальних органів та структурних підрозділів органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів документальних перевірок платників податків з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби, а також фактичних перевірок щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про обіг та оподаткування підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства стосовно укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з пп.1.2.4. Методичних рекомендацій, продовження строків проведення документальних та фактичних перевірок здійснюється відповідно до статті 82 розділу II Кодексу за наказом органу державної фіскальної служби, яким було призначено таку перевірку. Статтею 82 розділу II Кодексу не обмежується кількість наказів про продовження строків перевірки за умови дотримання визначеної цією статтею тривалості перевірки та забезпечення надання платнику податків (посадовим особам платника податків або його законним (уповноваженим) представникам) копії зазначеного наказу та пред'явлення направлення з відміткою про продовження перевірки.

Продовження проведення перевірки розпочинається у перший робочий день за останнім робочим днем здійснення перевірки, зазначеним у направленні на перевірку. Наказ про продовження перевірки видається у ході проведення перевірки для недопущення перерви між датою закінчення перевірки згідно з першим направленням та датою продовження перевірки, зазначеною у відповідному наказі, на підставі доповідної записки керівника підрозділу органу державної фіскальної служби, який здійснював (очолював) таку перевірку, з викладенням підстав та причин необхідності такого продовження.

Згідно пп.1.2.5 Методичних рекомендацій, за рішенням керівника органу державної фіскальної служби, яким було призначено перевірку, проведення документальної планової або позапланової виїзної перевірки великого платника податків може бути зупинено на строк, визначений у пункті 82.4 статті 82 розділу II Кодексу, з подальшим поновленням проведення на невикористаний строк, про що видається відповідний наказ із зазначенням строку зупинення та обставин, що спричинили таке зупинення.

Наказ про зупинення документальної планової чи позапланової виїзної перевірки видається на підставі доповідної записки керівника підрозділу органу державної фіскальної служби, який організував (очолював) таку перевірку, з викладенням об'єктивних причин необхідності такого зупинення.

Копія наказу органу державної фіскальної служби про зупинення перевірки не пізніше наступного робочого дня вручається платнику податків (посадовим особам платника або його законному (уповноваженому) представнику) під підпис.

За необхідності поновлення перевірки керівник органу державної фіскальної служби, який видав наказ про зупинення перевірки, може видати наказ про поновлення документальної планової або позапланової виїзної перевірки до закінчення терміну, на який її було призупинено. Наказ видається на підставі доповідної записки керівника підрозділу органу державної фіскальної служби, який організував (очолював) перевірку, у разі усунення (закінчення дії) обставин, що стали підставою для такого зупинення. У такому випадку орган державної фіскальної служби може поновити перевірку не раніше наступного робочого дня з дня вручення платнику податків копії наказу про поновлення перевірки із зазначенням дати такого поновлення.

Згідно п.п.1.2.6-1.2.7 Методичних рекомендацій, у разі якщо під час проведення документальної перевірки до органу державної фіскальної служби за місцем обліку від платника податків надійшло повідомлення про втрату, пошкодження або дострокове знищення документів або вилучення документів правоохоронними та іншими органами (у зв'язку з чим особами, які здійснюють (очолюють) перевірку, обґрунтовано встановлено неможливість подальшого проведення перевірки) такі особи складають акт довільної форми, який реєструється у Спеціальному журналі реєстрації актів у порядку, передбаченому пунктом 1.4.5 цього розділу Методичних рекомендацій.

При цьому до такого акта додаються копії отриманих від платника податків документів, що підтверджують втрату, пошкодження або дострокове знищення документів, звернення платника із заявою до правоохоронних органів, копії протоколу вилучення документів правоохоронними та/або іншими органами тощо (за наявності). У разі ненадання відповідних документів платником податків особа, яка здійснює (очолює) перевірку, вживає заходів для документування в акті (додатках до акта) переліку документів (за необхідності - згрупованих за типами), відсутність яких унеможливлює подальше проведення перевірки.

В акті зазначаються причини неможливості продовжувати перевірку у терміни, вказані у направленні та наказі, та робиться відповідний запис про проведення зазначеної перевірки після усунення причин, які призвели до неможливості її проведення.

На підставі цього акта органом державної фіскальної служби, яким було призначено перевірку, видається наказ про перенесення термінів проведення такої перевірки на строк, визначений відповідно до пункту 44.5 статті 44 або пункту 85.9 статті 89 розділу II Кодексу, копія якого вручається платнику податків (посадовим особам платника податків або його законним (уповноваженим) представникам).

У разі вилучення оригіналів документів правоохоронними або іншими органами підрозділ, який проводить (очолює) перевірку, забезпечує підготовку та направлення у той же день письмового запиту до відповідного органу про надання органу державної фіскальної служби копій зазначених документів або забезпечення доступу до перевірки таких документів.

У запиті зазначаються: перелік вилучених документів, дані протоколу (іншого документа), на підставі якого були вилучені документи, посилання на пункт 85.9 статті 85 розділу II Кодексу щодо обов'язку відповідного органу забезпечити протягом 3 робочих днів з дня отримання запиту надання органу державної фіскальної служби копій документів або доступу його посадовим (службовим) особам до перевірки таких документів.

Новий наказ про проведення перевірки не видається та нові направлення на проведення перевірки не виписуються. У разі якщо терміни, визначені пунктом 44.5 статті 44 Кодексу, достроково скорочуються - видається наказ про поновлення перевірки не пізніше наступного робочого дня, копія якого вручається платнику податків (посадовим особам платника податків або його законним (уповноваженим) представникам).

Після отримання копій всіх вилучених правоохоронними та іншими органами документів або забезпечення доступу до них терміни проведення перевірки поновлюються не пізніше наступного робочого дня, про що видається наказ про поновлення перевірки, копія якого вручається платнику податків (посадовим особам платника податків або його законним (уповноваженим) представникам).

Після усунення причин, передбачених підпунктами 1.4.5 та 1.4.6 пункту 1.4 розділу I Методичних рекомендацій, через які своєчасно не розпочато перевірку, наказ про проведення видається у порядку, встановленому пунктом 1.2 розділу I Методичних рекомендацій.

Відповідно до п.85.9 ст.85 ПКУ, у разі коли до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, були вилучені правоохоронними та іншими органами, зазначені органи зобов'язані надати для проведення перевірки контролюючому органу копії зазначених документів або забезпечити доступ до перевірки таких документів.

Такі копії, засвідчені печаткою та підписами посадових (службових) осіб правоохоронних та інших органів, якими було здійснено вилучення оригіналів документів, або яким було забезпечено доступ до перевірки вилучених документів, повинні бути надані протягом трьох робочих днів з дня отримання письмового запиту контролюючого органу.

У разі якщо документи, зазначені в абзаці першому цього пункту, було вилучено правоохоронними та іншими органами, терміни проведення такої перевірки, у тому числі розпочатої, переносяться до дати отримання вказаних копій документів або забезпечення доступу до них.

Так, судом встановлено, що на виконання вищенаведених приписів, відповідачем прийнято оскаржувані накази №159 від 07.04.2016 року про зупинення перевірки з 07.04.2016 року на 30 робочих днів, №313 від 22.06.2016 року про продовження терміну проведення перевірки з 24.06.2016 року на 15 робочих днів, №332 від 13.07.2016 року про зупинення перевірки на термін до отримання інформації від правоохоронних органів з її поновленням на невикористаний строк, №379 від 08.09.2016 року про поновлення перевірки з 12.09.2016 року на невикористаний термін, та позивача ознайомлено під розпис з вказаними рішеннями контролюючого органу.

Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних перевірок встановлені в ст. 81 ПК України.

Дослідивши наявні у справі матеріали суд встановив, що позивачем без заперечень отримувались вказані накази та на підставі вказаних наказів підприємством допущено до перевірки перевіряючих.

Разом з тим суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог позивача з наступних мотивів.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 24.12.2010 №21-25а10, у разі коли платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Тобто, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Одночасно при розгляді адміністративних справ за позовами платників податків про скасування наказів про проведення позапланових невиїзних перевірок Верховний Суд України в своїх постановах від висловив від 27.01.2015 № 21-425а14, від 09.02.2016 у справі № 826/5689/13-а та від 16.02.2016 у справі № 826/12651/14 думку про те, що право платника оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього не залежить від виду такої.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Водночас абз. 2 ч. 1 наведеної статті встановлює, що суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З огляду на те, що висновки Верховного Суду України у постановах від 27.01.2015 № 21-425а14, від 09.02.2016 у справі № 826/5689/13-а та від 16.02.2016 у справі № 826/12651/14 були сформовані у справах з іншими обставинами (а саме за фактами призначення та проведення контролюючими органами позапланових невиїзних перевірок платників) та у сукупності з правовим аналізом норм ст. 73 ПК України (останні визначають порядок проведення невиїзних перевірок), суд відступає від правової позиції, викладеної у наведених вище постановах Верховного Суду України, та натомість враховує правову позицію Верховного Суду України з постанови від 24.12.2010 №21-25а10.

Суд приходить до висновку, що позови платників податків, спрямовані на оскарження наказів про призначення (зупинення, поновлення, продовження строків) планових виїзних перевірок, дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення таких перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.

В іншому випадку в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

До аналогічних висновків дійшов також Вищий адміністративний суд України в ході розгляду адміністративних справи про скасування податкових повідомлень-рішень (постанова від 16.03.2017 № К/800/54814/15, ухвали від 15.03.2017 № К/800/48663/15, від 12.04.2016 № К/800/34845/14, 04.10.2016 № К/800/8821/16).

Як свідчать наявні матеріали справи, планова виїзна перевірка позивача була зупинена, продовжена та поновлена на підставі оскаржуваних наказів, проводилась в присутності посадових осіб ДП «Одеська залізниця», з врученням копії таких наказів.

Таким чином, суд вважає обставини про допущення працівника контролюючого органу до проведення позапланової виїзної перевірки товариства, проведення такої перевірки та оформлення її результатів відповідним актом перевірки, з подальшим винесенням податкових повідомлень-рішень, такими, що підтверджуються документально та усними поясненнями представників сторін.

Дані обставини свідчать про те, що позивача належним чином повідомлено про проведення документальної планової виїзної перевірки до її початку, про зупинення перевірки, про поновлення перевірки та позивачем допущено посадових осіб відповідача до проведення такої, а тому дії відповідача щодо проведення перевірки є правомірними.

Крім того, накази, як правові акти індивідуальної дії, вичерпали свою дію після проведення позапланової перевірки, внаслідок чого вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Отже, враховуючи вищенаведене та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що посилання позивача на процедурні порушення, допущені відповідачем при призначенні податкової перевірки, не є в даному випадку достатньою правовою підставою для визнання протиправними наказів.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції Вищого адміністративного суду України стосовно того, що факт допуску платником до перевірки посадових осіб контролюючого органу нівелює правові наслідки можливих правових порушень, допущених цим органом при призначенні податкової перевірки (ухвали суду касаційної інстанції від 25.05.2016 № К/800/53392/15, постанови від 19.04.2016 № К/800/46320/14 та від 01.12.2015 № К/800/46185/14).

При цьому судом встановлено, що порушення процедури продовження та зупинення її терміну не мало місце, при цьому такі обставини жодним чином не впливають на повноту чи об'єктивність проведеної перевірки. Тому вимоги позивача про визнання дій відповідача протиправними, а перевірки такою, що проведена з грубим порушенням законодавства, є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Вимоги позивача про визнання нечинними наказів також є необґрунтованими, оскільки із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення.

Скасування акта суб'єкта владних повноважень як спосіб захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Враховуючи те, що оскаржувані накази вичерпали свою дію їх виконанням, з яким під час такого виконання погодився позивач, оскільки допустив до перевірки посадових осіб контролюючого органу після зупинення, продовження та поновлення строків перевірки, жодних правових наслідків скасування таких наказів з моменту їх прийняття, є безпідставним.

Допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та/або проведенні виїзної податкової перевірки. Позови платників про оскарження наказів про призначення перевірки, дій контролюючого органу щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.

Судом враховано, що документальна виїзна планова перевірка на підставі в тому числі і оскаржуваних наказів проведена, відповідний акт перевірки складений та на підставі встановлених порушень відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення.

Таким чином, оспорювані накази, та правові наслідки оспорюваних дій є вичерпаними, оскарження яких не сприяють відновленню порушених прав платника.

Згідно до п. 86.1. ст. 86 ПКУ результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

В пункті 86.7. ст. 86 ПКУ встановлено, що у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). Такі заперечення розглядаються контролюючим органом протягом п'яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податку (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень, про що такий платник податку зазначає у запереченнях. У разі якщо платник податку виявив бажання взяти участь у розгляді його заперечень до акта перевірки, контролюючий орган зобов'язаний повідомити такого платника податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень, але не пізніше ніж за два робочих дні до дня їх розгляду. Участь керівника відповідного контролюючого органу (або уповноваженого ним представника) у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов'язковою. Такі заперечення є невід'ємною частиною акта (довідки) перевірки. Рішення про визначення грошових зобов'язань приймається керівником контролюючого органу (або його заступником) з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Відповідно до п. 86.8. ст. 86 ПКУ податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Відповідно до п.3 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року № 7274), акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

На думку суду, сам по собі акт перевірки не має для платників податків ніяких наслідків. Правові наслідки настають у зв'язку з прийняттям податковим органом відповідного рішення, прийнятого на підставі акту перевірки.

Суд звертає увагу на те, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено) (ч. 3 ст. 2 КАС України).

При цьому обов'язковою умовою визнання рішення недійсним (нечинним) є також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Позивачем не доведено, в який спосіб наявність акту перевірки породжує, змінює або припиняє його права та обов'язки, оскільки саме прийняті за результатом розгляду акту перевірки рішення контролюючого органу породжують правові наслідки для позивача і саме при дослідженні правомірності прийняття таких рішень може встановлюватись наявність або відсутність порушень, викладених в акті перевірки.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що накази та акт перевірки прийняті та складені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством, які за відсутності податкового повідомлення-рішення не породжує, не змінює та не припиняє права та обов'язки позивача.

Наведене свідчить про безпідставність позовних вимог, в задоволенні яких слід відмовити.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі встановленого, керуючись приписами ст.ст. 11, 162 КАС України, суд вважає, що вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Державного підприємства «Одеська залізниця» до Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального ГУ ДФС про визнання незаконними наказів №159 від 07.04.2016 року, №313 від 22.06.2016 року, №332 від 13.07.2016 року, №379 від 08.09.2016 року, визнання неправомірними дій - відмовити повністю.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя П.П. Марин