Справа № 806/1463/17
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 року Житомир справа № 806/1463/17

категорія 2.1

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Шуляк Л.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання повторно розглянути клопотання від 24.04.2017 р. та прийняти рішення у вигляді наказу,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо неналежного розгляду його клопотання від 24 квітня 2017 року, яке полягає в неприйнятті рішення у вигляді наказу;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання позивача від 24 квітня 2017 року та прийняти рішення у вигляді наказу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24 квітня 2017 року звернувся із клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, в якому просив надати йому дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння орієнтовною площею 42.0 га з земель запасу розташованих за межами населених пунктів Брусилівської селищної об'єднаної територіальної громади (бувшої Осівецької сільської ради Брусилівського району Житомирської області) з послідуючою передачею в оренду терміном на 49 років. Зазначив, що за результатами розгляду вказаного клопотання на адресу позивача надійшов лист Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 24 травня 2017 року, в якому повідомляється позивачу про те, що бажана земельна ділянка знаходиться в окремих масивах та складається із земельних ділянок орієнтовна площа яких 5,8057 га, 15,9442 га та 17,0354 га. На думку позивача, відповідач проявляє протиправну бездіяльність шляхом неналежного розгляду його клопотання.

Позивач в судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву про розгляд справи у письмовому провадженні та вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з'явився. Подав до суду заяву про розгляд справи в письмовому провадженні та письмові заперечення. В обґрунтування своїх заперечень вказав, що зазначена позивачем в клопотанні від 24.05.2017 бажана земельна ділянка на 42 га складається з земельних ділянок орієнтовною площею 5,8057 га, 15,9442 га та 17,03554 га, які знаходяться в окремих масивах. Крім того зазначив, що жодною нормою чинного законодавства не передбачено форма у якій повинна надаватися відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки єдина вимога до такої відмови це її належна мотивація, тому вважає, що при розгляді звернення діяв в межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Зважаючи на відсутність перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні, відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 24.04.2017 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння орієнтовною площею 42,0 га з земель запасу, розташованих за межами населених пунктів Брусилівської селищної об'єднаної територіальної громади (бувшої Осівецької сільської ради Брусилівського району Житомирської області) з послідуючою передачею в оренду терміном на 49 років (а.с.6).

До заяви додано: доручення лист від 18.04.2017, графічні матеріали, копія паспорта, ідентифікаційний код.

За результатами розгляду клопотання, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області листом від 24.05.2017 №Г-6136/0-5085/6-17 повідомило ОСОБА_1 про те, що згідно довідки Відділу Брусилівському районі головного управління Держгеокадстру у Житомирській області вказана у клопотанні земельна ділянка, загальною площею 42,0 га, та доданого до нього графічного зображення, складаються з площ орієнтовно 5, 8057 га, 15,9442 га та 17,0354 га, оскільки знаходяться в окремих масивах. На підставі зазначеного Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області не в змозі позитивно задовольнити заяву ОСОБА_1 (а.с.7).

Позивач вважає, що відповідачем не дотримано форми відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, а саме, не видано наказ, як того передбачає закон, тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III (із змінами) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Конституція України гарантує право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ч.2 ст.14 Конституції України)

Таке право реалізується громадянами та юридичними особами та державою на правових титулах володіння, користування та розпорядження земельними ділянками.

Відповідно до частини 3 статті 22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

За змістом частини першої статті 34 Земельного кодексу України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини першої статті 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Частиною другою статті 123 Земельного кодексу України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що з метою реалізації права громадян на отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки останній звертається з відповідною заявою чи клопотанням до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Позивач звернувся до відповідного органу з клопотанням, в якому просив надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння, з послідуючою передачею в оренду терміном на 49 років, на що отримав відмову.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вважає, що рішення про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою приймається у вигляді наказу, а не у формі листа, тобто відповідь йому надано не у встановленій формі. При цьому самі підстави відмови, викладені у листі, ним не оскаржуються.

Суд не погоджується з твердженням позивача стосовно протиправної бездіяльності відповідача, яка полягає в неприйнятті рішення у вигляді наказу, з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Імперативність зазначених норм полягає в тому, що заява чи клопотання має бути розглянута органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування в місячний термін та надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні.

При цьому, суд зазначає, що вказаною нормою чинного законодавства не передбачено форми у якій повинна надаватися відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, єдина вимога до такої відмови це її належна мотивація.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 24.04.2017 звернувся з клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, яке було розглянуто у строк передбачений законодавством та надано відмову листом від 24.05.2017 № Г- 6136/0-5085/6-17.

З наявної у матеріалах справи відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою вбачається, що вона цілком є вмотивованою, оскільки містить чітке та обґрунтоване посилання на обставини за яких відповідач позбавлений можливості розглянути клопотання позивача позитивно (земельна ділянка складається з окремих земельних ділянок, які знаходяться в окремих масивах). Крім того, підстави відмови та мотивацію, викладені у листі позивач не оскаржує.

Таким чином, суд вважає помилковими посилання позивача, що відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою оформлюється у вигляді наказу, оскільки ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України такої форми не передбачено. При цьому, бездіяльність щодо неналежного розгляду заяви позивача судом не встановлена.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо надання відповіді на клопотання ОСОБА_1 від 24 квітня 2017 року, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Л.А.Шуляк