Справа № 815/852/16
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2017 року м. Київ К/800/30703/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючої судді - Мороз Л.Л..,

суддів: Стрелець Т.Г., Горбатюка С.А.,

провівши попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року по справі №815/852/16 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства „Юніон стандарт банк", треті особи: публічне акціонерне товариство „Юніон стандарт банк", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства „Юніон стандарт банк", треті особи: публічне акціонерне товариство „Юніон стандарт банк", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи на тимчасову адміністрацію ПАТ „Юніон стандарт банк" №3-ТА від 10.12.2015 року в частині визнання правочину, проведеного за участю ОСОБА_1, нікчемним із одночасним застосуванням наслідків нікчемності, а саме проведення сторнування банківських операцій з перерахуванням коштів з рахунку ОСОБА_1 та відображення сторнованих коштів на рахунку їх первісного власника.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.10.2015р. між ним та ТОВ „Національна товарно - сировинна компанія" укладений договір безпроцентної позики (поворотної фінансової допомоги). Того ж дня на виконання умов договору ТОВ „Національна товарно - сировинна компанія" на картковий рахунок позивача перерахувала грошову суму у розмірі 415 480,00 грн. 03.10.2015 р. ОСОБА_1 зняв певну суму готівкових коштів зі свого рахунку, після чого операції за платіжною карткою були заблоковані.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року позовні вимоги задоволені.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року скасоване рішення суду першої інстанції та закрите провадження по справі. Роз'яснено ОСОБА_1, що ця справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Не погоджуючись з ухваленим по справі судовими рішенням ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 02.10.2015р. позивач уклав с ТОВ „Національна товарно-сировинна компанія" договір безпроцентної позики (поворотної фінансової допомоги) № 021015 ПФД.

ТОВ „Національна товарно-сировинна компанія" 02.10.2015р. перерахувало на картковий рахунок позивача кошти у розмірі 415 480,00 грн., підтвердженням є платіжне доручення № 106 від 02.10.2015р.

Позивач 03.10.2015р. зняв кошти зі свого карткового рахунку, після чого операції за платіжною карткою були заблоковані.

Правління НБУ 02.10.2015р. прийняло постанову № 665/ БТ „Про віднесення ПАТ „ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК" до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 24.12.2015р. №939 „Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ „ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК" виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 28.12.2015р. № 241 „Про початок процедури ліквідації ПАТ „ЮСБ БАНК" та делегування повноважень ліквідатора Банку.

Відповідач 10.12.2015р. прийняв рішення № 3-ТА про визнання правочинів нікчемними та застосування наслідків їх нікчемності. Згідно додатів рішення № 3-ТА від 10.12.2015р., позивач зазначений в переліку осіб до яких застосовано реституцію в ПАТ „ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК".

Позивач 18.02.2016р. отримав від відповідача повідомлення про нікчемність правочину по списанню коштів у загальному розмірі 415 480,00 грн. Також в повідомленні зазначено, що позивач повинен повернути ПАТ „ЮСБ БАНК" 326 710,00 грн. отриманих шляхом зняття у вигляді готівкових коштів в АТМ та списання на купівлю товарів (послуг) через мережу Інтернет на підставі нікчемних правочинів.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в спірному рішенні не вказав та не обґрунтував підстави для визнання нікчемним правочину укладеного між позивачем та ТОВ „Національна товарно-сировинна компанія" відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження по справі, суд апеляційної інстанції послався на висновки Верховного Суду України, викладені у постанові цього суду від 16 лютого 2016 року по справі № 21-4846а15 та на приписи ст. 244-2 КАС України.

Колегія Вищого адміністративного суду України не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

За змістом ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Законодавство не містить визначення терміна „публічно-правовий спір". Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17, ч. 1 ст. 171 та ч. 1 ст. 171-1 КАС України до юрисдикції адміністративних судів належить вирішення питання щодо законності (крім конституційності) підзаконних правових актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, а також законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів владних повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Відтак, вирішуючи питання про визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, суди повинні враховувати, що КАС України встановлює такі правила відмежування адміністративної юрисдикції від інших видів юрисдикції:

понятійно-функціональне, тобто визначення адміністративної справи, що наведене у п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України;

визначення видів публічних правовідносин (управлінські правовідносини та правовідносини, пов'язані з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень), зазначених у ч. 1 ст. 17 КАС України;

встановлення переліку публічно-правових спорів, що підпадають під юрисдикцію адміністративних судів (ч. 2 ст. 17 КАС України);

встановлення переліку публічно-правових справ, що не належать до предмета адміністративної юрисдикції (ч. 3 ст. 17 КАС України).

З підстав, передбачених ч. 1 ст. 76 Закону України „Про банки і банківську діяльність", Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Частиною другої цієї статті визначено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч. 1 ст. 34 цього Закону Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Згідно із ч. 1 ст. 54 зазначеного Закону рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 3 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

Після введення у банку тимчасової адміністрації, а також під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду реалізує свої повноваження, передбачені, зокрема, статтею 38 цього Закону, й діє як суб'єкт публічного права.

Відповідно до ст. 1 цього Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Таким чином наведені норми права регламентують, що спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

Водночас, згідно із п. 7 ч. 1 ст. 12 ГПК України справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Проте спір у даній справі не стосується майнових вимог до боржника, а справу про банкрутство відносно банку як боржника не порушено.

Окрім того, згідно із ч. 2 ст. 5 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом") в редакції від 30 жовтня 2012 року дія цього Закону не поширюється на банки. Питання неплатоспроможності та/або ліквідації банків вирішуються в порядку, визначеному законами України „Про банки і банківську діяльність" та „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

В подальшому у цей закон внесено зміни, ч. 3 ст. 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 19 січня 2013 року визначено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Згідно із ч. 8 ст. 36 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який набрав чинності 21 березня 2012 року, дія Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" на банки не поширюється.

Таким чином, на думку суду касаційної інстанції, норми Закону №2343-ХІІ та ГПК України не можуть регламентувати іншу, ніж адміністративну, юрисдикцію аналогічних спорів даної справи.

Колегія суддів вважає помилковим посилання суду апеляційної інстанції на правову позицію Верховного суду України, викладену в постанові від 16.02.2016 року по справі №21-4846а15, оскільки, в даному випадку, не ставиться питання про відшкодування шкоди, а ставиться питання про оскарження суб'єктивного публічного права.

На підставі ч.4 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов'язкове скасування судового рішення.

Відповідно до ст.227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Виходячи з наведеного судом апеляційної інстанції при розгляді справи допущені порушення норм процесуального права, що дає підстави для його скасування.

За таких обставин доводи касаційної скарги спростовують висновки суду апеляційної інстанції, тому касаційна скарга підлягає частковому задоволенню із скасуванням рішення суду апеляційної інстанції з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Судді: