Справа № 825/172/17
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/172/17 Головуючий у 1-й інстанції: Скалозуб Ю.О. Суддя-доповідач: Ключкович В.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

21 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Грибан І.О.,

Кузьмишина О.М.,

за участю секретаря Маменко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимог про сплату боргу (недоїмки) та рішень про застосування штрафних санкцій,

В С Т А Н О В И В:

До Чернігівського окружного адміністративного суду 25.01.2017 надійшов адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3) до Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - Чернігівська ОДПІ), в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області № від 08.12.2016, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 визначено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб на суму 11745,09 грн., з яких 6988,24 грн. за податковим зобов'язанням та 4756,85 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області № від 08.12.2016, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 визначено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб на суму 1219,38 грн., з яких 724,92 грн. за податковим зобов'язанням та 494,46 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області № від 08.12.2016, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 визначено суму грошового зобов'язання за платежем з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, штрафних (фінансових) санкцій на суму 150067,68 грн., з яких 120054,14 грн. за податковим зобов'язанням та 30013,54 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області № від 08.12.2016, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір, у тому числі за військовим збором та штрафними санкціями на суму 11812,50 грн., з яких 9450,00 грн. за податковим зобов'язанням та 2362,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області № Ф- від 08.12.2016, якою вимагає фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 22385,53 грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області № Ф- від 08.12.2016, якою вимагає фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 81369,46 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області № від 08.12.2016 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 8259,55 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області № від 08.12.2016 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 11192,77 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області № від 09.12.2016 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в сумі 1020,00 грн.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2017 року, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити у справі нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, думку учасників процесу, доводи апеляційної скарги позивача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі вимог п.п. 20.1.4 п.20.1 ст.20, п.77.4 ст.77, ст. 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464), із змінами від 04.07.2013, Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 21-5 із змінами від 17.07.2013, відповідно до направлення від 31.10.2016 № 407, виданого Чернігівською ОДПІ та плану-графіка проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання, Коросташовець Яною Олександрівною - головним державним ревізор-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи управління податків і зборів з фізичних осіб Чернігівської ОДПІ, проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_3, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2015 відповідно до затвердженого плану перевірки.

Перевірка проводилась з 31.10.2016 по 11.11.2016, з перервою в роботі з 05.11.2016 по 06.11.2016. Термін перевірки було продовжено відповідно до наказу від 11.11.2016 № 633 на 5 робочих днів з 14.11.2016, за результатами якої було складено Акт перевірки від 25.11.2016 № 396/13/НОМЕР_8 (Т.1а.с. 23-56).

На підставі висновків Акта перевірки від 25.11.2016 № 396/13/НОМЕР_8 Чернігівською ОДПІ винесено:

- податкове повідомлення-рішення від 08.12.2016 № , за платежем податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, яким збільшено суму грошового зобов'язання за основним платежем - 120054,14 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 30013,54 грн. (Т.1 а.с. 59);

- податкове повідомлення-рішення від 08.12.2016 № , за платежем військовий збір, яким збільшено суму грошового зобов'язання за основним платежем - 9450,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 2362,50 грн. (Т.1а.с. 60);

- податкове повідомлення-рішення від 08.12.2016 № , за платежем податок на доходи фізичних осіб, яким збільшено суму грошового зобов'язання за основним платежем - 724,92 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 494,46 грн. (Т.1а.с. 62);

- податкове повідомлення-рішення від 08.12.2016 № , за платежем податок на доходи фізичних осіб, яким збільшено суму грошового зобов'язання за основним платежем - 724,92 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 494,46 грн. (Т1а.с. 68);

- вимога по сплаті єдиного внеску від 08.12.2016 № про сплату суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 22385,53 грн. (Т.1а.с. 63);

- вимога по сплаті єдиного внеску від 08.12.2016 № про сплату суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 81369,46 грн. (Т.1 а.с. 64);

- рішення від 08.12.2016 № про застосування штрафних санкцій в розмірі 8259,55 грн. (Т.1а.с. 65);

- рішення від 08.12.2016 № про застосування штрафних санкцій в розмірі 11192,77 грн. (Т.1а.с. 67);

- рішення від 09.12.2016 № про застосування штрафних санкцій в розмірі 1020,00 грн. (Т.1а.с. 66).

Не погоджуючись із прийнятими податковим органом рішеннями, ФОП ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

За визначенням пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, витратами є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником.

Пунктом 164.1 ст.164 ПК України передбачено, що базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно з п.177.2 ст.177 ПК України об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пп.177.4.1 п. 177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг) купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

З аналізу зазначених норм вбачається, що визначальним фактором для віднесення до складу витрат грошових коштів є наявність належним чином оформлених документів первинного обліку та придбання товарів/послуг з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Колегія суддів зауважує, що навіть наявність у фізичної особи-підприємця належно оформлених первинних документів щодо придбання певних товарів (робіт, послуг) не є безумовною підставою для віднесення певних сум до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, у разі недоведення факту використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З огляду на викладене, необхідною умовою формування валових витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, є зв'язок між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Колегія суддів зауважує, що актом перевірки підтверджено, і не заперечується позивачем по справі,в особі його представника в суді апеляційної інстанції, що закуплені позивачем станки по обробці металу не використані в господарській діяльності як за період перевірки, так і на даний час, але такі, зі слів представника позивача, будуть використані в господарській діяльності позивача в майбутньому.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що основним видом економічної діяльності ФОП ОСОБА_3 є оптова торгiвля деревиною, будiвельними матерiалами та санiтарно-технiчним обладнанням; лiсопильне та стругальне виробництво, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 23.12.2016 № (Т.1а.с.69-74).

Перевіряючи доводи податкового органу щодо завищення позивачем витрат за 2015 рік на суму 630000,00 грн. через включення їх до складу витрачених коштів на придбання станків, які не було використано для здійснення підприємницької діяльності та отримання доходу протягом 2015 року, колегією суддів враховано наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.01.2015 між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_5 укладено договір від 06.01.2015 щодо придбання обладнання: станку токарно-винторізного 16К20 вартістю 240000,00 грн., станку фрезерного 6р81 вартістю 230000,00 грн. та станку вертикально-сверлильного 2Н1235 вартістю 160000,00 грн. (Т.1а.с. 89-90 ).

На підтвердження факту придбання вказаних станків позивачем приєднано до матеріалів справи видаткову накладну від 06.01.2015 № 06/01, умовою продажу в якій зазначено безготівковий рахунок (Т.1а.с. 91).

Поряд з цим, ФОП ОСОБА_3 на підтвердження оплати за придбані станки надано квитанції до прибуткового касового ордера (Т.1а.с. 92-109).

Судом встановлено, що на момент укладання договору позивач та його контрагент у відповідності до вимог чинного законодавства були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. При цьому, ФОП ОСОБА_3 зареєстрована як платник ПДВ, а її контрагент зареєстрований у якості платника єдиного податку, що підтверджується Свідоцтвом від 29.05.2012 Серії НОМЕР_1 (Т.1а.с. 252 ).

На підтвердження фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення даної господарської операції, позивачем були приєднані до матеріалів справи технічні паспорти придбаного обладнання та акти введення в експлуатацію основних засобів від 06.01.2015, договір оренди технічного обладнання від 01.07.2015 та договір оренди приміщення від 01.07.2015 № 3-1/07 (Т.1а.с. 127-129 , а.с.142, 147-150).

Крім того, до суду апеляційної інстанції позивачем до матеріалів справи подано копії актів внутрішнього переміщення основних засобів від 06.01.2015, копія наказу від 06.01.2015 №3 «Про визнання об'єктів - активами з класифікацією за групою Основні засоби «Машини та обладнання», копії інвентарних карток обліку основних засобів та копія інвентарного опису основних засобів.

Поряд з цим, визначальним для здійснення будь-якої господарської операції є факт спричинення реальних змін майнового стану контрагентів та використання придбаного майна у власній господарській діяльності.

З пояснень позивача від 11.11.2016 судом встановлено, що вищезазначене обладнання закуплено з метою подальшого його використання для виготовлення запасних частин та металевих виробів, а саме для: стрічкової пилорами; обрізного станка; циркулярного станка; кран-балки.

Позивач стверджує, що за допомогою придбаних станків було виготовлено: вал на обрізний станок - 1 шт., шайби металеві для виставлення розмірів заготовки - 12 шт., шкив на кран-балку - 3 шт., комплект натяжних роликів на стрічкову пилораму - 8 комплектів, вал маховика на стрічкову пилораму - 2 шт., упори металеві на стрічкову пилораму - 4 шт., зажими для стрічкової пилорами - 2 шт., запчастини для ремонту натяжного механізму для стрічкової пилорами (натяжні винти, гайки натяжного винта) - по 1 шт., про що ФОП ОСОБА_3 складено Акт виготовлення запасних частин (Т1а.с. 143, 144).

Поряд з цим, з пояснень позивача, вбачається, що вищезазначені частини та металеві вироби для стрічкової пилорами; обрізного станка; циркулярного станка; кран-балки були виготовлені в період з 03.08.2016 по 01.11.2016.

Судом було зобов'язано надати докази щодо використання зазначених потужностей для здійснення господарської діяльності в зазначений період (з 03.08.2016 по 01.11.2016), про те, представником позивача були приєднані до матеріалів справи документи, що вказують на діяльність ФОП ОСОБА_3 у 2015 році (Т. 1а.с. 174-251).

Суд наголошує, що визначальними рисами будь-яких господарських операцій є економічна обґрунтованість та наявність ділової мети в діях контрагентів. Позивачем не було надано ані до суду першої інстанції, ані апеляційної жодного обґрунтованого доказу необхідності придбання спірних станків, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_3 у 2015 році здійснювала господарську діяльність на орендованих потужностях та за допомогою орендованого обладнання, яке на момент передачі позивачу знаходилось в належному стані.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Слід відмітити, що вказані вище акт виготовлення запасних частин не містить змісту і обсягу господарської операції, а містять лише загальне формулювання - "використання в господарській діяльності на верстатах", та не дає можливості встановити, у яких саме господарських операціях та з якою метою було використано вищезазначені ТМЦ.

Крім того, не надано позивачем актів на списання виготовлених запасних частин або інших документів з приводу використання вказаної ТМЦ у господарській діяльності.

З таких підстав, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що придбання станку токарно-винторізного 16К20, станку фрезерного 6р81 та станку вертикально-сверлильного 2Н1235 для виготовлення запасних частин та металевих виробів для стрічкової пилорами; обрізного станка; циркулярного станка та кран-балки є необґрунтованим.

Також, колегія суддів зауважує, що станки, які з пояснень позивача, купувалися з метою виготовлення запасних частин було куплено у січні 2015 року, при цьому, договір оренди обладнання (до якого і було, за твердженнями позивача, виготовлено запасні частини) укладено лише в липні 2015 року, що, з урахуванням виду господарської діяльності позивача, ставить під сумнів використання цих ТМЦ з тією метою, про яку зазначав позивач по справі.

Документів щодо подальшої реалізації або використання вищевказаних товарів в рамках інших видів господарської діяльності, ніж основний, позивачем не надано ані до перевірки, ані до суду першої та апеляційної інстанції.

З таких підстав, що позивач віднісши до складу витрат в 2015 році суму 630000,00 грн. на придбання станків, які вона не використовувала в межах своєї господарської діяльності, та витрат, які безпосередньо не пов'язані з отриманням позивачем доходів згідно п. 177.4. ст. 177 Податкового кодексу України, позивач діяв неправомірно, адже ці витрати документально не підтверджено і не стосуються господарської діяльності позивача.

Також судом встановлено, що ФОП ОСОБА_3 було укладено:

1) договір надання послуг з фізичною особою ОСОБА_6 від 01.07.2015, відповідно до якого, Виконавець (ОСОБА_6) зобов'язується безоплатно надати Замовнику (ОСОБА_3) послуги верстатника шляхом особистого проведення робіт, які організує Замовник, з дати укладання договору, з 01.07.2015 по 01.07.2017;

2) договір безоплатного надання послуг з фізичною особою ОСОБА_7 від 01.07.2015, відповідно до якого, Виконавець (ОСОБА_7) зобов'язується безоплатно надати Замовнику (ОСОБА_3) послуги верстатника шляхом особистого проведення робіт, які організує Замовник, з дати укладання договору, з 01.07.2015 по 01.07.2017;

3) договір безоплатного надання послуг з фізичною особою ОСОБА_8 від 01.07.2015, відповідно до якого, Виконавець (ОСОБА_8) зобов'язується безоплатно надати Замовнику (ОСОБА_3) послуги рамника на стрічковій пилорамі шляхом особистого проведення робіт, які організує Замовник, протягом року з дати укладання договору, з 01.07.2015 по 01.07.2017;

4) договір безоплатного надання послуг з фізичною особою ОСОБА_9 (ІНФОРМАЦІЯ_1) від 01.08.2015, відповідно до якого, Виконавець (ОСОБА_9) зобов'язується безоплатно надати Замовнику (ОСОБА_3) послуги верстатника шляхом особистого проведення робіт, які організує Замовник, з дати укладання договору, з 01.08.2015 по 01.07.2017;

5) договір безоплатного надання послуг з фізичною особою ОСОБА_10 від 01.08.2015, відповідно до якого, Виконавець (ОСОБА_10) зобов'язується безоплатно надати Замовнику (ОСОБА_3) послуги верстатника шляхом особистого проведення робіт, які організує Замовник, з дати укладання договору, з 01.08.2015 по 01.08.2017;

6) договір безоплатного надання послуг з фізичною особою ОСОБА_11 від 01.09.2015, відповідно до якого, Виконавець (ОСОБА_11) зобов'язується безоплатно надати Замовнику (ОСОБА_3) послуги верстатника шляхом особистого проведення робіт, які організує Замовник, протягом року з дати укладання договору, з 01.09.2015 по 01.09.2017;

7) договір безоплатного надання послуг з фізичною особою ОСОБА_12 від 01.09.2015, відповідно до якого, Виконавець (ОСОБА_12) зобов'язується безоплатно надати Замовнику (ОСОБА_3) послуги верстатника шляхом особистого проведення робіт, які організує Замовник, протягом року з дати укладання договору, з 01.09.2015 по 01.09.2017.

Статтями 1 вказаних договорів передбачено, що Замовник (ФОП ОСОБА_3) приймає результати послуг та зобов'язується забезпечити додержання санітарно-гігієнічних норм, правил пожежної безпеки у місцях надання послуг, якщо їх визначає Замовник, а також відшкодування фактичних витрат Виконавця, пов'язаних з виконанням Договору та підтверджених платіжними або розрахунковими документами (а.с. 75-88 Т.1).

Статтями 4 Договорів від 01.07.2015, від 01.08.2015 укладених з ОСОБА_13 та ОСОБА_9 визначено, що за надання послуг Замовник сплачує виконавцеві винагороду в розмірі 14000 грн. та 13500 грн. (Т.1а.с. 75-76, 81-82).

У свою чергу, ФОП ОСОБА_3 не було надано суду жодного доказу на підтвердження прийняття результатів наданих послуг, а також доказів з відшкодування фактичних витрат виконавців пов'язаних з виконанням вказаних Договорів.

Суд наголошує на відсутності в матеріалах справи також доказів здійснення ФОП ОСОБА_3 оплати виконавцям ОСОБА_13 та ОСОБА_9 винагороди за надані послуги в розмірі 14000 грн. та 13500 грн.

Чернігівською ОДПІ до Чернігівського міського центру зайнятості було направлено лист № 6071/10/25-22-13-05-14 від 27.10.2016 щодо укладених та зареєстрованих в Чернігівському міському центрі зайнятості трудових договорів між найманими працівниками та ФОП ОСОБА_14 Згідно наданої Чернігівським міським центром зайнятості відповіді від 22.11.2016 вх. № 6957/10, ФОП ОСОБА_3 за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 не мала зареєстрованих в Чернігівському міському центрі зайнятості трудових договорів з найманими працівниками.

Чернігівською ОДПІ до Чернігівського міського центру зайнятості було направлено запити від 15.11.2016 № 6571/10/25-22-13-05-14 та від 15.11.2016 № 6570/10/25-22-13-05-14, з проханням надати інформацію щодо перебування фізичних осіб: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на обліку як безробітних. У відповідь на запити, Чернігівським міським центром зайнятості було надано відповіді (від 22.11.2016, вх. № 6958/10 та від 22.11.2016, вх. № 6959/10), відповідно до яких зазначені особи протягом 2015 року не перебували на обліку як безробітні (Т.2а.с. 51, 53 ).

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у періоді, що перевірявся ФОП ОСОБА_3 при здійсненні підприємницької діяльності використовувала працю найманих працівників без оформлення з ними трудових відносин у відповідності до законодавства.

Згідно п.п."а"п.171.2 ст.171 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є - податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Згідно п.п."а"п.176.2 ст.176 особи, які відповідно до Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Відповідно до п.п.168.1.2. п.168.1 ст.168 Кодексу податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені Кодексом для місячного податкового періоду (п. п. 168.1.5. п. 168.1. ст. 168 Кодексу).

Законом України "Про оплату праці" встановлено, що заробітна плата найманим працівникам повинна нараховуватися не нижче законодавчо встановлено розміру. Зокрема, в ст. 3 ЗУ "Про оплату праці" визначено, що мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт)". Статтею 8 вищевказаного Закону передбачено, що держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України не рідше одного разу на рік у законі про Державний бюджет України з урахуванням пропозицій, вироблених шляхом переговорів, представників професійних спілок, роботодавців, які об'єдналися для ведення колективних переговорів і укладення генеральної угоди, та переглядається залежно від зміни розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ст. 10 ЗУ "Про оплату праці").

Згідно п.167.1 ст.167 ПКУ, ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно - правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року. Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Згідно договорів безоплатного надання послуг фізичними особами, встановлено, що ФОП ОСОБА_3 використовувала працю фізичних осіб протягом липня - грудня 2015 року. Протягом липня працювали 2 верстатники та рамник на стрічковій пилорамі, протягом серпня - 4 верстатники та рамник на стрічковій пилорамі, протягом вересня - грудня 2015 року - 6 верстатників та рамник на стрічковій пилорамі.

З таких підстав, враховуючи вимоги вищезазначених норм права податковий орган дійшов правильного висновку, що ФОП ОСОБА_3 не нараховано та не сплачено податок на доходи фізичних осіб з найманих працівників за 2015 рік в розмірі 6988,24 грн. (за липень 2015 року виплачено 3654,00 грн., серпень 2015 - 6090,00 грн., вересень 2015 - 6946,00 грн., жовтень 2015 - 9646,00 грн., листопад 2015 - 9646,00 грн., грудень 2015 - 9646,00 грн.).

Відповідно п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Пунктом 4 ч.1 ст.1 Закону України №2464-VI визначено, що максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Пунктом 5 частини 1 ст.1 Закону України №2464-VI визначено, що мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, яка визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно ч.3 та ч.4 ст.7 Закону №2464-VI передбачено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов'язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум, та на суми утримань, що здійснюються відповідно до закону або за договорами позики, придбання товарів та виплат на інші цілі за дорученням отримувача.

Частиною 7 статті 8 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 2, 6 - 8 частини першої статті 4 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині дев'ятій цієї статті), встановлюється у розмірі 3,6 відсотка визначеної пунктом 1 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно ч.11 ст.8 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Отже, платником, в порушення пп. 2 п. 1 ст. 7 Закону України №2464-VІ, занижено суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок за 2015 рік на 630000,00 грн., сума заниження чистого доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням мінімальної та максимальної величини за 2015 рік становить 232108,95 грн.

Враховуючи встановлене та вищезазначені норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку про правомірність винесених відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.12.2016 № та рішення № від 08.12.2016, оскільки ФОП ОСОБА_3 в результаті порушення ч.1 ст. 7 Закону України №2464-VІ занижено базу нарахування єдиного внеску за липень - грудень 2015 року на суму 48328,00 грн., не нараховано та не сплачено до бюджету єдиного внеску у розмірі 42,72% в сумі 20645,72 грн., за липень - грудень 2015 року не нараховано та не сплачено до бюджету єдиного внеску у розмірі 3,6% у сумі 1739,81 грн. внаслідок того, що протягом липня - грудня 2015 року використовувала працю фізичних осіб з якими не було оформлено належним чином трудові відносини, звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів за липень - грудень 2015 року до ЧОДПІ не подавала.

Перевіряючи правомірність винесення контролюючим органом вимоги по сплаті єдиного внеску від 08.12.2016 № , за яким ФОП ОСОБА_3 донараховано єдиного внеску у сумі 81369,46 грн., та, як наслідок, рішення від 08.12.2016 № на суму 8259,55 грн., судом було встановлено наступне.

ФОП ОСОБА_3 до ДПІ у м. Чернігові було подано податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2011 рік (від 08.02.12р. вх.№212073) та задекларованого чистий дохід в розмірі 2355,32 грн. Відповідно до наданої Управлінням Пенсійного фонду в м. Чернігові до Чернігівської об'єднаної ДПІ інформації, відсутня інформація щодо подання ФОП ОСОБА_3 до Управляння Пенсійного фонду в м. Чернігові звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2011 рік, у зв'язку з чим платнику не було нараховано єдиний соціальний внесок.

Таким чином, платником в порушення підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону України №2464-VІ занижено суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок за 2011 рік на 2355,32 грн., сума заниження чистого доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням мінімальної та максимальної величини за 2011 рік становить 2355,32 грн.

ФОП ОСОБА_3 до ДПІ у м. Чернігові було подано податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2014 рік (від 05.02.15р., вх.№) та задекларованого чистий дохід в розмірі 1250,00 грн., 14.05.2015 року ФОП ОСОБА_3 до ДПІ у м. Чернігові було подано уточнюючу податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2014 рік ( вх.№) та задекларовано чистий дохід в розмірі 1250,000 грн. ФОП ОСОБА_3 до ДПІ у м. Чернігові було подано звіт про суми нарахованого доходу

застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 рік (від 09.02.2015р., вх.№) та задекларовано суму доходу, на яку нараховується єдиний соціальний внесок в розмірі 1220,00 грн.

Таким чином, платником в порушення підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону України №2464-VІ занижено суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок за 2014 рік на 30,00 грн., сума заниження чистого доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням мінімальної та максимальної величини за 2014 рік становить 30,00 грн.

Суд наголошує, що встановлене не ставиться під сумнів позивачем та в ході судового розгляду не оспорювалось.

Поряд з цим, враховуючи, що судом встановлено завищення ФОП ОСОБА_3 витрат за 2015 рік на 630000,00 грн., через включення до їх складу суми витрачених коштів на придбання станків, які не було використано для здійснення підприємницької діяльності та отримання доходу протягом 2015 року, суд зазначає, що відповідно до п.п.2 п.5 розділу 4 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом МФУ від 20.04.2015 року №449, платники, визначені підпунктом 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) пункту 1 розділу II цієї Інструкції, здійснюють розрахунок єдиного внеску за календарний рік до 10 лютого наступного року на підставі даних річної податкової декларації. При визначенні доходу (прибутку), з якого сплачується єдиний внесок, враховується кількість календарних місяців, у яких отримано дохід (прибуток).

Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий. До зазначеної суми з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску застосовується відповідна ставка, зазначена в пункті 3 розділу III цієї Інструкції.

Відповідно до пп. 2 п. 1 ст. 7 Закону України №2464-VІ, для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до п. 11 ст. 25 Закону України №2464-VІ, орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Таким чином, платником в порушення підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону України №2464-VІ занижено суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок за 2015 рік на 630000,00 грн., сума заниження чистого доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням мінімальної та максимальної величини за 2015 рік становить 232108,95 грн.

З таких підстав, апеляційний суд погоджується суд визнає, що контролюючим органом було правомірно донараховано ФОП ОСОБА_3 єдиного внеску з чистого оподатковуваного доходу за 2011 рік - 817,30 грн., за 2014 рік - 10,41 грн., за 2015 рік - 80541,75 грн. та застосовано штрафні санкції на суму 8259,55 грн.

Крім того, оскільки судом встановлено заниження ФОП ОСОБА_3 суми чистого доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 на 630000,00 грн. та оскільки платником не задекларовано суму нарахованого (виплаченого) доходу у вигляді заробітної плати за перевіряємий період в розмірі 48328,00 грн., то на підставі п.п. 1.1 п.161 підрозділу 10 Податкового кодексу України, ФОП ОСОБА_3 зобов'язана була сплатити суму військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за результатами 2015 року в розмірі 9450,00 грн., військового збору з доходів, виплачених найманим працівникам, що підлягає сплаті до бюджету за результатами 2015 року в розмірі 724,92 грн., а тому суд визнає обґрунтованість винесених відповідачем податкових повідомлень-рішень від 08.12.2016 № та № .

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення відповідача прийнято в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано та правомірно, підстав для скасування такого судом не встановлено, у зв'язку з чим підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові №21-2430а16 від 22 листопада 2016 року, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень. Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Позивач, враховуючи специфічний характер робіт, які виконуються при здійсненні господарської діяльності та отримання прибутку від такої діяльності за перевіряємий період, не надав ані до перевірки, ані до матеріалів справи жодних документів щодо наявності та використання праці інших осіб, окрім тих, з якими було укладено договори безоплатного надання послуг фізичними особами та договорів надання послуг фізичними особами, що, на думку суду, додатково підтверджує обґрунтованість висновків податкового органу про донарахування податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску та військового збору.

Колегія суддів також відхиляє доводи представника позивача в суді апеляційної інстанції, що у відповідача відсутні повноваження щодо встановлення фактів не оформлення трудових правовідносин з фізичними особами, оскільки спірні податкові повідомлення-рішення прийняті ним за наслідками повноважень контролюючого органу у сфері перевірки повноти, своєчасності сплати саме податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску та військового збору в межах повноважень визначених Податковим кодексом України, тобто за виявлені та зафіксовані відповідачем порушення податкового законодавства, що не спростовано позивачем.

Беручи до уваги встановлене судом апеляційної інстанції в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем виконано обов'язок, встановлений частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України щодо доказування правомірності свого рішення. В свою чергу, позивачем, на спростування доводів податкового органу, не надано жодних належних доказів і таких доказів судом апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, що на думку колегії апеляційного адміністративного суду, дотримано судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали складено та підписано 21.06.2017.

Головуючий суддя: В.Ю.Ключкович

Судді: І.О. Грибан

О.М. Кузьмишина

Головуючий суддя Ключкович В.Ю.

Судді: Кузьмишина О.М.

Грибан І.О.