Справа № 803/533/17
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року Справа № 803/533/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання Литвиненко І.П.

за участю представника позивача Корнійчука А.В.,

представника відповідача Власюка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства «Колківське лісове господарство» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося в суд із позовом про стягнення з Державного підприємства «Колківське лісове господарство» (далі - ДП «Колківське ЛГ») адміністративно-господарських санкцій в сумі 159 266 грн 66 коп. та пені в сумі 637 грн 10 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем у 2016 році не виконано норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 2 робочих місця, чим порушено вимоги частини першої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». У Звіті про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік відповідачем зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 183 особи, тому норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році для відповідача повинен становити 7 осіб. У зв'язку з цим до відповідача було застосовано адміністративно-господарську санкцію, яку він у визначений строк у добровільному порядку не сплатив, що стало підставою для нарахування пені.

Представник відповідача в поданому письмовому запереченні від 17 травня 2017 року №400 пред'явленні позовні вимоги заперечив, мотивуючи тим, що ДП «Колківське ЛГ» протягом 2016 року подавалися до Маневицького районного центру зайнятості звіти про наявність вакансій за формою 3-ПН. Проте, протягом 2016 року від Маневицького районного центру зайнятості безробітні, які мають інвалідність на працевлаштування до ДП «Колківське ЛГ» не направлялись, прохання, запити про працевлаштування безпосередньо від самих інвалідів, інших організацій та установ не надходили. Крім того, зазначає, що ДП «Колківське ЛГ» не звільняло інвалідів з ініціативи адміністрації, не змінювало характеру трудової діяльності із загрозою погіршення здоров'я інвалідів. Враховуючи викладене, вважає, що ДП «Колківське ЛГ» протягом 2016 року було вжито всіх необхідних заходів, відповідно до встановленого статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, та недопущення правопорушення у сфері господарювання, а тому застосування до підприємства адміністративно-господарських санкцій є необґрунтованим.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених з позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав з мотивів, викладених у письмових запереченнях проти позову, просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Статтею 20 зазначеного Закону передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Як встановлено судом, 17 лютого 2017 року ДП «Колківське ЛГ» було подано до Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік за формою №10-ПІ (далі - Звіт), у якому відображено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у 2016 році фактично складала 183 особи, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, - 5 осіб, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», - 7 осіб. Фонд оплати праці штатних працівників відповідача у 2016 році становив 14 572,9 тис.грн.

З розрахунку вартості робочого місця, розміру сплати адміністративно-господарських санкцій і пені слідує, що за відповідачем рахуються до сплати адміністративно-господарські санкції у розмірі 159 266 грн 66 коп. та нарахована за період з 16 квітня 2017 року по 28 квітня 2017 року пеня у розмірі 637 грн 10 коп. При цьому, згідно із вищевказаним розрахунком позивачем сума адміністративно-господарських санкцій у розмірі 159 266 грн 66 коп. визначена за 2 нестворених (незайнятих) ДП «Колківське ЛГ» робочих місця для працевлаштування інвалідів у 2016 році.

Однак суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та відповідно для нарахування пені з огляду на наступне.

Згідно із частинами першою, третьою статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З системного аналізу вищезазначених правових норм слідує, що обов'язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.

Судом встановлено факт невиконання відповідачем нормативу по працевлаштуванню інвалідів у 2016 році, однак, на думку суду, вини підприємства в цьому немає, оскільки відповідач вживав усі необхідні заходи по створенню робочих місць та працевлаштуванню інвалідів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що протягом 2016 року ДП «Колківське ЛГ» щомісячно подавало до Маневицького районного центру зайнятості звітність - інформацію про попит на робочу силу (вакансії), у яких повідомлялося про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач створював перешкоди для працевлаштування інвалідів чи вчиняв інші дії або бездіяльність, які б вказували на суб'єктивне невиконання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Разом з тим згідно із статтею 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Крім того, зі змісту статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» вбачається, що пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості, відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань. Відтак, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, на підприємство не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватися.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ДП «Колківське ЛГ» виконало всі вимоги чинного законодавства щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів. Зокрема, відповідач створив робочі місця для інвалідів, щомісячно інформував центр зайнятості про наявність вакансій на підприємстві для інвалідів.

За таких обставин відповідач вжив всіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, у діях відповідача відсутня вина у не працевлаштуванні інвалідів, наявність якої є обов'язковою умовою застосування штрафних санкцій, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача адміністративно-господарський санкцій та пені є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», Закону України «Про зайнятість населення», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.Я. Ксензюк

Постанова в повному обсязі складена 16 червня 2017 року.