Справа № 814/184/17
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/184/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Косцової І.П.

за участі секретаря Скоріної Т.С.

представника Військової частини НОМЕР_1 Панаїди О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 364 від 03 грудня 2015 року щодо продовження терміну військової служби;

- зобов`язати прийняти рішення про звільнення з військової служби, у зв`язку із закінченням дії контракту.

В обґрунтування позову зазначено, що спірний наказ є протиправним, оскільки строк дії укладеного ним контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України закінчився, а продовження його дії в односторонньому порядку допускається лише за умови особливого періоду, який на даний час відсутній.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про задоволення позову.

Апелянт та його представник в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, належним чином сповіщені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Представник відповідача, в особі Військової частини НОМЕР_1 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.

Представник Міністерства оборони України в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України, неприбуття у судове засідання сторони, належним чином повідомленої про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З`ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена на наступних підставах.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що 03 грудня 2012 року ОСОБА_1 уклав контракт з Міністерством оборони в особі командира військової частини НОМЕР_1 про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на три роки (а.с.8).

20 вересня 2016 року позивач подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 про закінчення терміну контракту та відмову від укладання нового контракту (а.с.10 об.).

Розглянувши даний рапорт позивача, 07 жовтня 2016 року командир військової частини НОМЕР_1 надав відповідь в якій зазначив, що наказом від 03 грудня 2015 року за № 364 позивачу продовжено термін військової служби, у зв`язку з відсутністю Указу Президента України «Про оголошення демобілізації».

З витягу з наказу від 03 грудня 2015 року № 364 вбачається, що підставою для його прийняття стали Укази Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014 «Про часткову мобілізацію» та від 14 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції погодився з діями командира військової частини та зазначив, що контракт позивача правомірно продовжено до оголошення демобілізації, оскільки станом на момент звернення позивача до командира військової частини з рапортом про звільнення його з військової служби, в Україні діяв особливий період, а рішення про демобілізацію Президентом України не приймалось.

Також суд зазначив, що позивач не належить до жодної з категорій осіб, визначених частиною восьмою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі Закон №2232), якими встановлені випадки звільнення військовослужбовців з військової служби під час дії особливого періоду.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції, яка викладена у судовому рішенні, відповідає вимогам ст.159 КАС України.

Доводами апеляційної скарги є те, що на момент закінчення дії контракту 03 грудня 2015 року Укази Президента України «Про часткову мобілізацію» втратили свою дію, а тому, як вважає апелянт, посилання на них як на підставу продовження контракту від 03 грудня 2012 року є протиправним. Крім того, апелянт вважає, що прийняття Президентом України Указу «Про демобілізацію» не є обов`язковою умовою для його звільнення.

Колегія суддів проаналізувавши дані доводи та норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, дійшла наступного висновку.

Згідно з підпунктом 2 пункту 35 Положення проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі Положення №1153/2008) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення) за рішенням військовослужбовця за наявності підстав, передбачених пунктами «а», «б», «в», «д», «з» та «к» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

За визначенням, викладеним у статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ, мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.

Особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Тобто, за змістом наведеної норми особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію.

Частиною 9 статті 23 Закону № 2232 встановлено, що у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.

У частині восьмій статті 26 Закону №2232 наведено перелік військовослужбовців, які звільняються з військової служби під час дії особливого періоду.

Між тим, позивач до жодної із категорій осіб, визначених наведеною нормою Закону України № 2232, не відноситься.

Отже, законодавець пов`язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання.

Ураховуючи, що особливий період настав під час дії контракту позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що до спірних правовідносин застосовуються вимоги статті 23 частини 9 Закону України № 2232, тобто дія контракту позивача продовжується понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 07 грудня 2016 року, 15 травня 2017 року та 31 травня 2017 року (К/800/33671/16, К/800/16426/17, К/800/924/16 відповідно).

Оскільки усі обставини, що входять до предмета доказування у справі, встановлені судом першої інстанції на підставі повного та всебічного дослідження наявних у справі доказів, які відповідають ознакам належності та допустимості, цим обставинам надана правильна юридична оцінка, то підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова