Справа № 823/858/16
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 року м. Київ К/800/29643/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі Бухтіярової І.О., Веденяпіна О.А., Приходько І.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Черкаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області

на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 03.08.2016

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2016

у справі № 823/858/16

за позовом ОСОБА_4 (далі - позивач, ОСОБА_4.)

до Черкаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області (далі - відповідач, Черкаська ОДПІ)

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги, рішення про опис майна у податкову заставу та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулась у липні 2016 року до суду з адміністративним позовом до Черкаської ОДПІ про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 09.06.2015 № 28644-17, податкової вимоги від 15.09.2015 № 617-25, рішення про опис майна у податкову заставу від 17.09.2015 № 6143/23-25-23-014, зобов'язання виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис від 18.09.2015 № 15506270 про обтяження податковою заставою майна позивача згідно акту опису майна від 18.09.2015 № 24.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 03.08.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2016, позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення від 09.06.2015 № 28644-17, податкову вимогу від 15.09.2015 № 617-25, рішення про опис майна у податкову заставу від 17.09.2015 № 6143/23-25-23-014. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийнято з порушенням норм матеріального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Справу розглянуто у попередньому судовому засіданні відповідно до ст. 2201 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи те, що в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції переглядалося лише в частині задоволення позовних вимог, касаційна інстанція не знаходить необхідності аналізувати решту судових рішень, перевіряючи їх законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач є власником легкового автомобіля марки TOYOTА, модель HIGHLANDER, 2012 року випуску, з об'ємом двигуна 3456 куб. см.

На підставі викладеного відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.06.2015 № 28644-17, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 25 000,00 гривень.

В подальшому, у зв'язку з тим, що станом на 15.09.2015 не була сплачена визначена сума транспортного податку, позивачу направлено податкову вимогу від 15.09.2015 № 617-25 форми «Ф», із відповідною сумою транспортного податку.

Також, відповідно до ст. 89 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковим органом прийнято рішення про опис майна у податкову заставу від 17.09.2015 № 6143/23-25-23-014.

Суди першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи спір по суті та задовольняючи частково позовні вимоги, з чим погоджується суд касаційної інстанції, виходили з наступних мотивів.

Законом України від 28.12.2014 № 71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01.01.2015, введено в дію ст. 267 ПК України, якою запроваджено транспортний податок.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

За приписами пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Положеннями п. 8.3 ст. 8 ПК України встановлено, що до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з п. 10.1 та п. 10.2 ст. 10 ПК до місцевих податків належить податок на майно. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Відповідно до пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

За таких обставин, транспортний податок, як місцевий податок, підлягав би сплаті у 2015 році виключно у разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про його встановлення до 15.07.2014.

У ході розгляду справи судами встановлено, що на території с. Білозір'я Черкаського району транспортний податок встановлено з 01.01.2016 рішеннями Білозірської сільської ради від 26.01.2015 № 84-22/VІ «Про встановлення місцевих та інших податків та затвердження Положення до них на 2015 рік» та від 26.02.2015 № 87-2/VІ «Про внесення змін в рішення «Про встановлення ставок місцевих, інших податків та затвердження відповідного Положення на 2015 рік».

Тому, з огляду на те, що рішення Білозірської сільської ради про встановлення транспортного податку було прийнято після 15.07.2014, підстави для сплати транспортного податку у 2015 році відсутні.

Положеннями пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України № 71-VIII, органам місцевого самоврядування було рекомендовано у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Водночас, даною нормою встановлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»,

При цьому, вказаний Закон не виключає можливість застосування до рішень органів місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку правила, встановлені статтею 12 ПК України.

В силу положень пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України одним із принципів податкового законодавства України є принцип стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Положення даної норми узгоджуються з ч. 3 ст. 27 Бюджетного кодексу України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з позицією судів попередніх інстанцій, що, з урахуванням принципу стабільності податкового законодавства, у відповідача відсутні законні підстави для нарахування позивачу транспортного податку у 2015 році.

При цьому, судами обґрунтовано не взято до уваги посилання податкового органу на пп. 12.1.9 п. 12.1 ст. 12 ПК України, оскільки положення вказаної норми застосовуються лише у випадку, якщо міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, в той час як у даному випадку Білозірською сільською радою було прийнято відповідне рішення.

У розумінні пп. 60.1.4 п. 60.1 ст. 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Згідно з п. 60.5 ст. 60 ПК України у випадках, визначених пп. 60.1.4 п. 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Відповідно до п. 93.1 ст. 93 ПК України майно платника податків звільняється з податкової застави з дня отримання платником податків рішення відповідного органу про скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов'язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.

Таким чином, враховуючи те, що прийняття оскаржуваних податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу було зумовлено протиправним нарахуванням позивачу транспортного податку, судами попередніх інстанцій обрано ефективний спосіб відновлення порушеного права позивача, шляхом скасування також і податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, що у свою чергу виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.

З аналізу наведених норм та встановлених обставин справи, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про безпідставність та необґрунтованість оскаржуваних податкового повідомлення-рішення, вимоги та рішення, а тому правомірно задовольнили частково позовні вимоги ОСОБА_4

Частиною другою ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Проте податковий орган цього обов'язку не виконав.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 220-231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Черкаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області - відхилити.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 03.08.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2016 у справі № 823/858/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.О. Бухтіярова
Судді: О.А. Веденяпін
І.В. Приходько