Справа № 804/3831/17
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2017-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2017 р. Справа № 804/3831/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіБоженко Наталії Василівни
при секретаріТрошиній А.С.
представника позивача представника відповідача представників третьої особи Ревякіної Н.М. Кондрашова М.А. Солодовника Ю.А. Чорної Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Виконавчого комітету Дніпровської міської ради до Громадської організації "Спілка комуністів (більшовиків) м. Дніпро", третя особа, яка не заявляє вимог на предмет спору на стороні позивача: Головне управління національної поліції в Дніпропетровській області про обмеження права на проведення масового заходу, -
16 червня 2017 року Виконавчий комітет Дніпровської міської ради звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Громадської організації «Спілка комуністів (більшовиків) м. Дніпро», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Головне управління національної поліції в Дніпропетровській області, в якому просить суд обмежити Громадській організації «Спілка комуністів (більшовиків) м. Дніпро» право на проведення масового заходу, акцій та інших зібрань, шляхом заборони в заявленому місці біля пам'ятника генералу Пушкіну 22.06.17 року з 08.00 до 13.00 з використанням звукопідсилювальної апаратури.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Законом України «Про засудження комуністичного та націонал - соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» встановлено, що пропаганда комуністичного та/або націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів та їхньої символіки визначається наругою над пам'яттю мільйонів жертв комуністичного тоталітарного режиму та заборонена законом. Також є ймовірність виникнення конфліктної ситуації та порушення прав і інтересів інших людей та для не допущення повторного порушення громадського порядку, яке сталося 9-го травня біля Монументу Слави у Дніпрі між активістами, політичною силою «Опозиційного блоку» та учасниками АТО. Проведення масового заходу буде перешкоджати руху громадського та особистого транспорту, може порушити дорожній рух, вільний прохід і безпеку інших людей, які опиняються в місці проведення масового заходу, не дасть можливості забезпечити належну охорону громадського порядку, тому позивач просить обмежити право на проведення масового заходу.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві, та просив позов задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив про право громадян мирно збиратись і проводити мітинги.
Представники третьої особи адміністративний позов підтримали та просили позов задовольнити в повному обсязі, у зв'язку з неможливість забезпечити належний громадський порядок.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що до виконкому Дніпровської міської ради 13.06.2017 року № 15/611 надійшло повідомлення від Дніпровської громадської організації "Спілка комуністів - більшовиків м. Дніпро" про проведення масового заходу - мітингу з нагоди 76-ї річниці початку Великої Вітчизняної війни. Дата проведення мітингу 22.06.2017 року з 08:00 до 13:00 біля пам'ятнику Пушкіну. Під час проведення мітингу планується використання гучномовців. Орієнтована заявлена кількість учасників 30 чоловік. Відповідальний за проведення заходу - ОСОБА_10.
У Листі Дніпровської міської ради №7/10-1073 від 15.06.2017 р. на адресу ОСОБА_10 зазначено, що зважаючи на незаконну діяльність зазначеної організації, відсутність чіткого визначення мети проведення заходу, ймовірність виникнення конфліктних ситуацій та порушення прав і інтересів інших людей, міська рада заперечує проти проведення масового заходу 22 червня 2017р. біля пам'ятника Пушкіну згідно з повідомленням від 13.06.2017 р. вх.№15/611.
Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області в своєму Листі Міському голові м.Дніпро Філатову В.А. від 13.06.2017 року №3973 Бг про додаткові заходи щодо забезпечення публічної безпеки і порядку зазначає, що зазначений масовий захід має неоднозначну оцінку в суспільстві, при цьому його учасниками можливе використання комуністичної символіки, яка заборонена Законом України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки». Зазначені обставини можуть призвести до силового протистояння зазначеного між учасниками заходу, що може викликати суспільний резонанс. У зв'язку з чим, просять ініціювати у судовому порядку обмеження реалізації конституційного права на проведення зазначеного масового заходу його ініціаторами.
Правовідносини, які виникли між сторонами регламентуються законодавством щодо реалізації прав громадян проводити мирні зібрання, збори, мітинги, походи, демонстрації.
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі -Конвенція), ратифікована Верховною Радою України згідно із Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", гарантує кожній особі, серед інших прав і свобод, право на свободу зібрань та об'єднання.
Частиною 1 статті 11 Конвенції передбачено право кожного на свободу мирних зібрань і свободу об'єднання з іншими особами, включаючи право створювати профспілки та вступати до них для захисту своїх інтересів. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Статтею 21 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19.10.1973р. №2148-УІІІ, також визначається право на мирні збори. Зазначена стаття встановлює, що користування цим правом не підлягає ніяким обмеженням, крім тих, які накладаються відповідно до закону і які є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах державної чи суспільної безпеки, громадського порядку, охорони здоров'я і моральності населення або захисту прав і свобод інших осіб.
Згідно ст. 39 Конституції України громадяни мають право збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування; обмеження щодо реалізації цього права може встановлюватися судом відповідно до закону і лише в інтересах національної безпеки та громадського порядку - з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення або захисту прав і свобод інших людей.
Визначення форм та видів мирних зібрань в залежності від поставленої мети та методів проведення масових заходів містить положення п.п. 333 п. 4 розділу XV Статуту патрульно-постової служби міліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 липня 1994 року № 404, згідно яких мітинг - це масові збори з питань злободенних, переважно політичних питань, які проводяться, як правило, на вулицях, майданах, стадіонах, парках. Неодмінні атрибути мітингу - масова аудиторія, промовці, лозунги, прапори, заклики (усні, друковані, письмові).
Згідно ст.38 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року №280/97-ВР на виконавчі органи міської ради покладено вирішення відповідно до закону питань про проведення зборів, мітингів, маніфестацій і демонстрацій, спортивних, видовищних та інших масових заходів; здійснення контролю за забезпеченням при їх проведенні громадського порядку.
Тлумачення приписам частини першої статті 39 Конституції України надано Конституційним Судом України у Рішенні від 19 квітня 2001 року № 4-рп/2001 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 39 Конституції України про завчасне сповіщення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про проведення зборів, мітингів, походів і демонстрацій (справа щодо завчасного сповіщення про мирні зібрання).
Так, у названому Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що положення частини першої статті 39 Конституції України щодо завчасного сповіщення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про проведення зборів, мітингів, походів і демонстрацій в аспекті конституційного подання треба розуміти так, що організатори таких мирних зібрань мають сповістити зазначені органи про проведення цих заходів заздалегідь, тобто у прийнятні строки, що передують даті їх проведення. Ці строки не повинні обмежувати передбачене статтею 39 Конституції України право громадян, а мають служити його гарантією і водночас надавати можливість відповідним органам виконавчої влади чи органам місцевого самоврядування вжити заходів щодо безперешкодного проведення громадянами зборів, мітингів, походів і демонстрацій, забезпечення громадського порядку, прав і свобод інших людей.
Вирішуючи обставини справи, суд виходить з того, що обмеження у реалізації права на мирне зібрання можливе тільки у разі створення дійсної небезпеки заворушень чи злочинів, загрози здоров'ю населення або правам і свободам інших людей через проведення зборів, мітингів, походів, демонстрацій чи інших зібрань та лише в інтересах національної безпеки та громадського порядку.
Статтею 64 Конституції визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суди при вирішенні справ керуються принципом верховенства права та застосовують його з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Свої позиції щодо реалізації передбаченого статтею 11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на свободу мирних зібрань Європейський суд з прав людини висловив у рішеннях у справах "Станков та об'єднана македонська організація "Ілінден" проти Болгарії" (2001), "Іванов та інші проти Болгарії" (2005), "Християнська демократична народна партія проти Молдови" (2006), "Оллінджер проти Австрії" (2006) та інших.
Так, на думку суду з врахуванням висновків Європейського суду з прав людини висловлених ним у вищевказаних рішеннях обмеження прав, гарантованих ст. 11 Конвенції, може бути застосовано за наявності таких умов: вони встановлені законом; мають законну мету, зокрема застосовуються в інтересах національної або громадської безпеки, для запобігання злочинам, для охорони здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб; - є необхідними в демократичному суспільстві. Тобто для обмеження права на мирне зібрання обов'язковою вимогою є одночасна наявність усіх вказаних вище критеріїв.
Аналізуючи матеріали справи, суд, зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження підстав для обмеження права відповідача на проведення мирного заходу, що визначені п.2 ст.11 Конвенції і аналогічними положеннями ч.2 ст.39 Конституції України. Також до суду не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про реальність можливої загрози вчинення терористичних актів, небезпеку заворушень чи вчинення злочинів, загрози здоров'ю населення або правам і свободам інших осіб під час проведення мирного заходу.
При цьому, слід зазначити, що позивач був завчасно повідомлений про проведення вказаних мирних заходів - 13.06.2017р., що дає можливість органу місцевого самоврядування та правоохоронним органам виконати законодавчо покладений на них обов'язок згідно ст.38 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" забезпечити дотримання громадського порядку під час проведення вказаних мирного мітингу громадян 22 червня 2017р. з 08.00 до 13.00 години.
Посилання позивача на те, що Дніпровська громадська організація «Спілка комуністів (більшовиків) м.Дніпро» не легалізована в порядку, встановленому чинним законодавством, суд не приймає до уваги, оскільки обмеження права на мирні зібрання, крім осіб, які сповіщали про такі мирні заходи, також іншим суб'єктам, які реалізують право на мирні зібрання без наявності жодних правових підстав для їх обмеження щодо невизначеного кола осіб, порушує право людини та громадянина на свободу мирних зібрань, передбачених ст.11 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з прав людини, ст.39 Конституції України.
При цьому, із системного аналізу вимог ст.39 Конституції України та ст.ст.182-183 Кодексу адміністративного судочинства України не вбачається що дія вказаних статей розповсюджується лише на легалізовані/зареєстровані громадські організації.
Суд зазначає, що належних та допустимих доказів використання відповідачем забороненої символіки Законом України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», під час проведення мітингу позивачем не надано та відповідачем у повідомленні та під час судового засідання не зазначалось.
Необхідно зазначити, що судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях, а в разі вчинення відповідачем дій які суперечать Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», позивач як орган влади не позбавлений можливості на звернення до компетентних органів для притягнення осіб винних у порушенні цього Закону до відповідальності згідно із ст.6 вказаного Закону. Крім того, згідно ст.436-1 Кримінального Кодексу України, передбачена кримінальна відповідальність за виготовлення, поширення комуністичної, нацистської символіки та пропаганду комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів.
Право на свободу мирних зібрань захищене державою, яка зобов'язана забезпечити його ефективну практичну реалізацію. Обмеження щодо реалізації цього права може встановлюватися тільки судом відповідно до закону і лише в інтересах національної безпеки та громадського порядку - з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення або захисту прав і свобод інших людей.
Мирні зібрання розглядаються як одна із форм безпосередньої демократії та мають на меті вираження свого ставлення до суспільних проблем та явищ тощо. Усі учасники мирних зібрань мають рівні права щодо реалізації свого права, тому не є достатнім для встановлення обмежень щодо реалізації права на мирні зібрання одночасне проведення масових заходів учасниками, які мають протилежні інтереси. Держава повинна вжити всіх можливих заходів до забезпечення здійснення свого права усіма учасниками громадських акцій.
Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У випадку, що розглядається, Виконавчий комітет Дніпровської міської ради не посилаючись на фактичні дані - покази свідків, письмові і речові докази, тощо, обмежився вказівкою в позові на ймовірність повторення подій, які відбулися 9-го травня біля Монументу Слави у Дніпрі між активістами, політичною силою «Опозиційного блоку» та учасниками АТО. При цьому, суд звертає увагу сторін на те що приклад, навіть якщо він негативний, не є доказом у справі.
Згідно до частини 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення. Отже, обов'язок доведення обставин у справі покладається саме на позивача - Виконавчий комітет Дніпровської міської ради.
Щодо посилань представника позивача та представників третьої особи на інші заходи, які будуть проходити у місті Дніпро 22.06.2017 року поблизу пам'ятника Пушкіну, то слід зазначити, що до суду не надано належних та допустимих доказів того, що проведення заходу, про які сповіщав відповідач, може створити реальну небезпеку заворушень чи кримінальних правопорушень, загрозу здоров'ю населення або правам і свободам інших людей. В таких випадках органи місцевого самоврядування та правоохоронні органи мають забезпечити реалізацію права на проведення також і інших зібрань та охорону громадського порядку відносно усіх учасників.
Посилання позивача в обґрунтування позивних вимог на Лист Громадської організації «Примножимо славу Придніпров'я» від 16.06.2017 року про покладання квітів 22.06.2017 року до пам'ятника Олександру Матросову, суд не приймає як належний доказ по даній справі, оскільки цей лист був направлений позивачу іншою громадською організацією вже після вирішення питання проведення масового заходу відповідачем. При цьому, інший масовий захід буде проведено в іншому місті.
Отже, вжиття заходів для охорони національної безпеки та громадського порядку при проведенні масових заходів є обов'язком органів місцевого самоврядування, правоохоронних органів. Цей обов'язок не може служити певною забороною для проведення масових заходів взагалі як таких, оскільки це обмеження прав громадян. Лише після доведення загрози охорони національній безпеці і громадському порядку та неможливості запобігання цій загрозі органами правопорядку й органами місцевого самоврядування, така заборона можлива.
Таким чином, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів необхідності заборони мирних зібрань з огляду на необхідність такої у демократичному суспільстві.
Приймаючи до уваги викладене, враховуючи недоведеність позивачем реальної загрози національній безпеці та громадському порядку, небезпеки заворушень чи злочинів, загрози здоров'ю населення або правам і свободам інших людей під час проведення мирного мітингу Громадською організацією "Спілка комуністів (більшовиків) м.Дніпро" 22 червня 2017 року з 08:00 до 13:00 біля пам'ятнику Пушкіну, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для обмеження права громадян на мирне зібрання, що є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову.
Керуючись ст.ст. 160-163, 182 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
В задоволенні адміністративного позову Виконавчого комітету Дніпровської міської ради до Громадської організації «Спілка комуністів (більшовиків) м.Дніпро», третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Головне управління національної поліції в Дніпропетровській області про обмеження права на проведення масового заходу - відмовити.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України, звернути постанову до негайного виконання.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Н.В. Боженко