Справа № 820/6918/16
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 р. Справа № 820/6918/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Жигилія С.П. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

представника відповідача - Діденко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2017р. по справі № 820/6918/16

за позовом ОСОБА_2

до Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА

Позивач, ОСОБА_2, звернулась до суду з позовом до Східної об'єднаної державної податкової інспекції м.Харкова Головного Управління ДФС у Харківській області (далі по тексту - Східна ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, відповідач), в якому просила суд скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача, якими зобов'язано сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

№ 944/1303 від 29.06.2016 року на суму 538,36 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 269,18 грн.;

№945/1303 від 29.06.2016 року на суму 1227,74,82 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 613,87 грн.;

№ 946/1303 від 29.06.2016 року на суму 2272,79 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 1136,39 грн.;

№ 947/1303 від 29.06.2016 року на суму 1461,6 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 730,80 грн.;

№ 948/1303 від 29.06.2016 року на суму 2241,12 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 1120,56 грн.;

№ 949/1303 від 29.06.2016 року на суму 1780,72 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 890,36 грн.;

№ 950/1303 від 29.06.2016 року на суму 2228,94 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 1114, 47 грн.;

№ 951/1303 від 29.06.2016 року на суму 1814,82 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на 907,41 грн.;

№ 952/1303 від 29.06.2016 року на суму 1303,26 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 651,63грн.;

№ 953/1303 від 29.06.2016 року на суму 806,12 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 403,06 грн.;

№ 954/1303 від 29.06.2016 року на суму 1053,57 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 526,79 грн.;

№ 955/1303 від 29.06.2016 року на суму 97,44 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 48,72 грн.;

№ 956/1303 від 29.06.2016 року на суму 100,49 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 50,24 грн.;

№ 957/1303 від 29.06.2016 року на суму 97,03 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 48,51 грн.;

№ 958/1303 від 29.06.2016 року на суму 997,52 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 498,77 грн.;

№ 959/1303 від 29.06.2016 року на суму 1644,3 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 822,15 грн.;

№ 1982/1303 від 29.06.2016 року на суму 220311,98 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2017 року по справі № 820/6918/17 адміністративний позов ОСОБА_2 до Східної об'єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2017 року по справі № 820/6918/17 скасувати, прийняти нову постанову, якою задовольнити позов ОСОБА_2 та скасувати податкове повідомлення-рішення № 1982/1303 від 29.06.2016 року.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що базою оподаткування є загальна площа об'єкта нерухомості, у т.ч. і його часток. Законом України № 71-VІІІ від 28.12.2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності з 01.01.2015 року, передбачено істотне реформування податку на нерухомість, ключовими моментами якого є, зокрема, істотне розширення бази оподаткування за рахунок включення в неї нежитлових приміщень та зменшення пільгових площ. Разом з тим, податок на майно є новим податком, введеним в дію вказаним Законом з 01.01.2015 року. З посиланням на пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України вказує, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлюваних місцевих податків та зборів (плановий період), в іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом. Отже, для того, щоб справляти податок на нерухоме майно за 2015 рік, місцеві ради повинні були прийняти рішення про встановлення цього податку саме як частини нового податку - податку на майно - до 15.07.2014 року. Оскільки Харківською міською радою цього зроблено не було, вважає, що справляння податку на майно в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в м. Харкові у 2015 році не може здійснюватись.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Представник відповідача в надісланих до суду письмових запереченнях та в судовому засіданні просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін. Пояснив, що відповідно до пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України податок на майно нараховується виходячи із загальної площі об'єктів нерухомості. У власності ОСОБА_2 у 2015 році перебували квартири загальною площею 1010 кв.м. Відповідно до пп.266.4.2 п.266.4 ст.266 ПК України та рішення Харківської міської ради пільги з податку не надаються на об'єкти нерухомості, якщо площа таких об'єктів перевищує 5-кратний розмір неоподатковуваної площі, затвердженої рішенням органу місцевого самоврядування (120 кв.м.). Враховуючи викладене, позивачці було нараховано грошове зобов'язання з податку на майно за ставкою 2 % мінімальної заробітної плати. За результатами розгляду скарги позивачки рішенням ГУ ДФС у Харківській області податкові повідомлення-рішення від 29.06.2016 року скасовані частково та відповідно до п.1 Наказу № 1204 вважаються відкликаними, на адресу позивача було направлено нові податкові повідомлення-рішення. З посиланням на ст.27 Бюджетного кодексу України зазначив, що обмеження, передбачені пп.12.3.4 п.121.3 ст.12 ПК України щодо строку винесення відповідною радою рішення про встановлення місцевого податку (до 15 липня року що передує плановому), не стосуються нових видів податків, що збільшують надходження до бюджету, зокрема, податку з власників об'єктів нерухомості. Вказує, у відповідності до пп.12.3.5 п.12.3 ст. 12 ПК України навіть у разі, якщо відповідна рада не прийняла рішення про встановлення місцевого податку (збору), що є обов'язковим за нормами цього Кодексу, такий податок (збір) справляється виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок. Таким чином, на думку представника відповідача, справляння податку з власників нерухомості, хоча він відноситься до місцевих податків, визначається Податковим кодексом України.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно, ОСОБА_2 є власником об'єктів житлової нерухомості, розташованої у АДРЕСА_3АДРЕСА_1, АДРЕСА_4

Східною ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області прийняті податкові повідомлення-рішення про визначення податкового зобов'язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» : № 944/1303 від 29.06.2016 року на суму 538,36 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 269,18 грн.; податкове повідомлення-рішення №945/1303 від 29.06.2016 року на суму 1227,74,82 грн. скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 613,87 грн.; податкове повідомлення-рішення № 946/1303 від 29.06.2016 року на суму 2272,79 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 1136,39 грн.; податкове повідомлення-рішення № 947/1303 від 29.06.2016 року на суму 1461,60 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 730,8 грн.; податкове повідомлення-рішення № 948/1303 від 29.06.2016 року на суму 2241,12 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 1120,56; податкове повідомлення-рішення № 949/1303 від 29.06.2016 року на суму 1780,72 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 890,36 грн.; податкове повідомлення-рішення № 950/1303 від 29.06.2016 року на суму 2228,94 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 1114,47 грн.; податкове повідомлення-рішення № 951/1303 від 29.06.2016 року на суму 1814,82 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 907,41 грн.; податкове повідомлення-рішення № 952/1303 від 29.06.2016 року на суму 1303,26 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 651,63 грн.; податкове повідомлення-рішення № 953/1303 від 29.06.2016 року на суму 806,12 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 403,06 грн.; податкове повідомлення-рішення № 954/1303 від 29.06.2016 року на суму 1053,57 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 526,79 грн.; податкове повідомлення-рішення № 955/1303 від 29.06.2016 року на суму 97,44 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 48,72 грн.; податкове повідомлення-рішення № 956/1303 від 29.06.2016 року на суму 100,49 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 50,24 грн.; податкове повідомлення-рішення № 957/1303 від 29.06.2016 року на суму 97,03 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 48,51 грн.; податкове повідомлення-рішення № 958/1303 від 29.06.2016 року на суму 997,52 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 498,77 грн.; податкове повідомлення-рішення № 959/1303 від 29.06.2016 року на суму 1644,30 грн., скасоване рішенням ГУ ДФС у Х/о частково на суму 822,15 грн.; податкове повідомлення-рішення № 1982/1303 від 29.06.2016 року на суму 220311,98 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що вказані вище податкові повідомлення - рішення (окрім податкового повідомлення-рішення № 1982/1303 від 29.06.2016 року на суму 220311,98 грн.) були скасовані Східною ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області та винесені наступні податкові повідомлення-рішення: №5258/1303 від 10.11.2016 року на суму 269,18 грн., №5259/1303 від 10.11.2016 року на суму 613,87 грн., №5260/1303 від 10.11.2016 року на суму 1136,39 грн., №5261/1303 від 10.11.2016 року на суму 730,80 грн., №5262/1303 від 10.11.2016 року на суму 1120,56 грн., №5263/1303 від 10.11.2016 року на суму 890,36 грн., №5264/1303 від 10.11.2016 року на суму 1114,47 грн., №5265/1303 від 10.11.2016 року на суму 907,41 грн., №5266/1303 від 10.11.2016 року на суму 651,63 грн., №5270/1303 від 10.11.2016 року на суму 50,24 грн., №5271/1303 від 10.11.2016 року на суму 48,51 грн., №5272/1303 від 10.11.2016 року на суму 498,77 грн., №5273/1303 від 10.11.2016 року на суму 822,15 грн. (а.с.73-77).

Не погодившись із вказаними вище податковими повідомленнями-рішеннями від 29.06.2016 року, ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом про їх скасування.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від 29.06.2016 року № 944/1303, №945/1303, № 946/1303, № 947/1303, № 948/1303, № 949/1303, № 950/1303, № 951/1303, № 952/1303, № 953/1303, № 954/1303, № 955/1303, № 956/1303, № 957/1303, № 958/1303, № 959/1303, суд першої інстанції виходив з того, що вказані податкові повідомлення-рішення на момент звернення позивача до суду були скасовані відповідачем.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення № 1982/1303 від 29.06.2016 року на суму 220311,98 грн., суд першої інстанції виходив з правомірності визначення позивачеві грошового зобов'язання по податку на нерухоме майно за 2015 рік.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині, яка оскаржується позивачем - в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення № 1982/1303 від 29.06.2016 року.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру на нерухоме майно у власності ОСОБА_3 в 2015 році знаходилося приміщення за адресою АДРЕСА_5 , загальною площею 22619,3 кв.м. (а.с.38-46).

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року № 71-VIII (далі по тексту - Закон № 71-VIII) було запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок та податок на майно, відмінне від земельної ділянки та плата за землю.

Законом № 71-VIII було запроваджено низку правових норм, що врегулювали питання справляння місцевих податків.

Згідно із п. 10.2 ст. 10 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України), в редакції Закону № 71-VIII, місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Відповідно до п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Зі змісту наведених законодавчих норм випливає, що встановлення податку на майно, зокрема в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є безумовним обов'язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Одночасно пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України визначено порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Зазначене рішення офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Наведеною нормою передбачено обов'язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Причому норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).

Кожен із цих періодів має самостійне правове значення. При цьому такі періоди не можуть співпадати в часі. Зокрема, не може бути плановим період, у якому було прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради.

Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що усі без виключення загальнодержавні податки та збори, а також місцеві податки перераховані у ст.ст.9 та 10 ПК України відповідно. При цьому в чинному переліку місцевих податків податок на нерухомість відсутній, а наявний податок на майно (пп.10.1.1. п.10.1 ст.10 ПК України). У свою чергу, відповідно до пп.265.1.1. п.265.1 ст.265 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є складовою частиною податку на майно, а не самостійним податком.

З наведеного випливає, що податок на майно є новим податком, який до 01.01.2015 року не існував, через що усі його складові (включаючи й податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) є складовими нового податку та не мають нічого спільного з аналогічними за конструкцією, але самостійними податками, які були закріплені у ст.ст.9, 10 ПК України до 01.01.2015 року.

В ситуації із запровадженням податку на нерухоме майно на 2015 рік відповідні норми Закону № 71-VIII набрали чинності з 01.01.2015 року. Отже, лише в 2015 році місцеві ради отримали повноваження і одночасно набули обов'язку щодо встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Відповідно, лише після цієї дати місцеві ради мали юридичні підстави для прийняття рішення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

При цьому, виходячи з неможливості збігу між періодом опублікування рішення та плановим періодом, в 2015 році не можна було визначити плановим періодом 2015 рік.

Плановим відповідно до норми пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України є період після того, в якому приймається відповідне рішення ради.

Отже, рішення місцевих рад щодо податку на нерухоме майно, прийняті у 2015 році, могли встановлювати плановим лише 2016 рік.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що податок на майно, який складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю, встановлено рішенням Харківської міської ради від 21.01.2015 року № 1793/15. Цим рішенням затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Вказане рішення 22.01.2015 року було оприлюднене на офіційному сайті Харківської міської ради та у газеті Харківської міської ради "Харьковские известия" (№6/1 (2915)).

Таким чином, з урахуванням норми пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення місцевих рад стосовно податку на нерухоме майно, прийняті в 2015 році та опубліковані протягом січня-лютого 2015 року, не могли бути застосовані в 2015 році. Такі рішення могли передбачати плановим лише 2016 рік, і саме з цього періоду податок на нерухоме майно міг вважатися встановленим місцевою радою.

При цьому факт прийняття Верховною Радою України і набрання чинності Закону щодо реформи, а так само обов'язковість для місцевих рад впровадити податок на нерухоме майно, не може заперечувати необхідність встановлення цього податку саме рішенням місцевих рад, оскільки встановлення місцевих податків є виключною компетенцією саме місцевих рад, як це визначено п. 10.2 ст. 10 ПК України.

Тобто, Верховна Рада України не може підміняти власними повноваженнями компетенцію місцевих рад щодо встановлення місцевих податків.

Підтвердженням цього може слугувати п. 4 Прикінцевих положень Закону № 71-VIII. Цим пунктом було рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Отже, Прикінцеві положення Закону № 71-VIII рекомендували встановити місцевим радам податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2015 рік у 2015 році. Проте така рекомендація не може розглядатися як скасування чинної норми пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України, яка імперативно врегульовує порядок опублікування і застосування рішення місцевої ради про встановлення місцевого податку.

Таким чином, навіть прийняті за рекомендацією Верховної Ради України рішення місцевих рад не можуть застосовуватися інакше, ніж це передбачено пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України.

Разом із тим, Податковим кодексом України встановлено спеціальні правові наслідки невиконання місцевою радою свого обов'язку щодо встановлення тих місцевих податків, запровадження яких є обов'язковим.

Згідно з пп. 12.3.5 п. 12.3. ст. 12 ПК України у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Зі змісту наведеної норми чітко вбачається, що її диспозиція (тобто справляння невстановленого обов'язкового місцевого податку в розмірі мінімальної ставки) застосовується за наявності відповідної гіпотези, тобто в разі, якщо відповідне рішення місцевої ради не було прийнято.

При цьому з системного аналізу норм ст. 12 ПК України випиває, що в пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України йдеться саме про те рішення, яке передбачено попереднім підпунктом, а саме пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України.

Отже, для застосування наслідків, передбачених пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України, повинна мати місце бездіяльність місцевої ради щодо неприйняття обов'язкового рішення про встановлення місцевого податку, зокрема, транспортного.

В свою чергу, відповідна бездіяльність може виникнути лише після того, як сплинуть строки, протягом яких місцева рада має прийняти рішення про встановлення обов'язкового для справляння місцевого податку.

Очевидно, що такими строками є період, передбачений пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України - тобто період прийняття рішення, який завжди передує плановому і не може з ним збігатися.

Наведене безпосередньо передбачено пп. 12.4.3 п. 12.4 ст. 12 ПК України, згідно з яким до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать, зокрема, до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об'єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов'язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Отже, рішення місцевої ради про встановлення місцевих податків приймається до початку наступного бюджетного періоду і набирає чинності з наступного бюджетного періоду. При цьому відповідно до п. 12.5 ст. 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України. Тому за умови дії пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення місцевої ради щодо встановлення місцевого податку не може набрати чинності в тому самому бюджетному періоді, в якому воно прийняте. В свою чергу, з урахуванням п. 10.2 ст. 10 ПК України юридичний факт встановлення місцевого податку місцевою радою відповідним рішенням має передувати його справлянню.

При цьому відповідно до пп. 12.1.2 п. 12.1 ст. 12 ПК України Верховна Рада України лише встановлює перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Отже, сама собою наявність у ПК України норм, які регулюють правила справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не є підставою для його справляння за відсутності відповідного рішення місцевої ради або якщо не сплинув строк, протягом якого таке рішення мало бути прийняте.

Враховуючи викладене, виключно місцева рада має компетенцію щодо прийняття рішень стосовно встановлення місцевих податків протягом бюджетного періоду, причому таке рішення набуває чинності лише з початку наступного бюджетного періоду, але з урахуванням приписів п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України.

Відповідно, висновок про те, чи скористалася місцева рада своєю компетенцією щодо встановлення місцевого податку, можна зробити лише після закінчення бюджетного періоду, протягом якого мало бути реалізоване відповідне повноваження. І лише з наступного бюджетного періоду контролюючі органи на підставі пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України можуть розпочати справляння місцевого податку, який місцева рада повинна була встановити згідно з п. 10.2 ст. 10 ПК України, але не встановила.

Для конкретної правової ситуації щодо запровадження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у 2015 році період прийняття рішення місцевою радою - це 2015 рік, оскільки саме цього року місцеві ради набули повноважень і одночасно обов'язку встановити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Разом із тим, плановим у цьому разі залишається виключно 2016 рік, оскільки за змістом пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України період прийняття рішення завжди передує плановому періоду. Тобто, в 2015 році місцеві ради могли встановити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, лише на 2016, а не на 2015 рік. Отже, і бездіяльність місцевої ради може мати місце лише після закінчення 2015 року.

Відповідно, якщо протягом 2015 року місцеві ради не приймають рішення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, то виключно з 2016 року (тобто з початку планового періоду) можуть застосовуватися приписи пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України.

Таким чином, незалежно від прийняття або неприйняття рішення місцевою радою у 2015 році податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, міг справлятися не раніше 2016 року.

Крім того, відповідно до пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України місцевий податок підлягає справлянню за мінімальною ставкою.

Разом із цим, підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України встановлено лише максимальну ставку податку, а саме, у відповідності до наведеної норми, ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Натомість ст. 27 ПК України передбачено поняття граничної ставки, до яких належить максимальний або мінімальний розмір ставки за певним податком, встановлений цим Кодексом. Отже, мінімальна ставка є одним із різновидів граничної ставки і протиставляється максимальній ставці. Причому обидва розміри мають бути встановлені саме ПК України.

Водночас, Податковим Кодексом України не встановлено мінімальної ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та уповноважено місцеві ради своїми рішеннями встановлювати диференціацію мінімальних ставок в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості.

В свою чергу, невстановлений місцевою радою податок може справлятися лише в розмірі мінімальної ставки, але не максимальної. Відповідно, підпункт 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України не може поширюватися на місцеві податки, які не мають граничних ставок (тобто не передбачають одночасно і мінімального, і максимального їх розміру).

Виходячи з викладеного, підстави для справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у 2015 році відсутні. Законодавчою перешкодою для цього є приписи пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України.

Отже, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про правомірність винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення № 1982/1303 від 29.06.2016 року та донарахування податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на суму 220311,98 грн..

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 1982/1303 від 29.06.2016 року про нарахування податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 220311,98 грн., діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, без дотримання вимог ч.3 ст.2 КАС України, а отже, наявні підстави для скасування даної постанови.

У відповідності до ст.202 КАС України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно ч.2 ст.205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може прийняти нову постанову, якою суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2017 року по справі № 820/6918/16 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.6 ст.94 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 сплачено судовий збір за подання даного адміністративного позову в розмірі 2301,45 грн. згідно з квитанцією № 88134 від 12.12.2016 року (а.с.10), та в розмірі 2531,61 грн. - за подання апеляційної скарги згідно з квитанцією № 15574 від 11.05.2017 року (а.с.123).

Отже, судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в зазначеному розмірі підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2017р. по справі № 820/6918/16 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_2 до Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.06.2016 року № 1982/1303.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Східної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (61001, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 17, ) на користь ОСОБА_2 (61106, АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 2301 (дві тисячі триста одна) грн. 45 коп. та за подання апеляційної скарги в розмірі 2531 (дві тисячі п'ятсот тридцять одна) грн. 61 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Жигилій С.П. Дюкарєва С.В.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 20.06.2017 р.