Справа № 802/191/17-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/191/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дончик В.В.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

15 червня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В.

за участю: секретаря судового засідання: Гіюка Д.М.,

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, треті особи ФГ "САДІВНИК-А", ОСОБА_7 про визнання протиправними відмов та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі ГУ Держгеокадастру), треті особи ФГ "САДІВНИК-А" та ОСОБА_7 про визнання протиправними відмов та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій вони посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивачів підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Треті особи в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції-скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачі, які є членами ФГ "САДІВНИК-А", в червні 2016 року звернулись до ГУ Держгеокадастру із клопотаннями про надання їм дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність кожному земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) 2,83 умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності).

Листами від 02.07.2016 року №№ Д-10153/0-3446/6-16, Д-10150/0-3445/6-16, Д-10151/0-3448/6 управління відмовило позивачам в наданні вищевказаних дозволів, оскільки вказані ділянки знаходяться в оренді ФГ "САДІВНИК-А", а тому необхідна згода фермерського господарства на вилучення частини земельної ділянки, рішення зборів ФГ "САДІВНИК-А" про розпаювання даного господарства, копія договору оренди землі, копія статуту фермерського господарства та довідка про розмір земельної частки (паю) по Раківській сільській раді Томашпільського району.

В серпні 2016 року позивачі повторно звернулись до ГУ Держгеокадастру з аналогічними клопотаннями.

Однак, у вересні 2016 року знову отримали відмови у надані вказаних дозволів, оформлені у виді листів від 06.09.2016 року з яких слідує, що передача земельних ділянок громадянам безоплатно у власність із земель державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельним законодавством не передбачена.

Не погоджуючись з вказаними відмовами позивачі звернулись до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а надана ним відмова позивачу є обґрунтованою та мотивованою.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частин 1, 2, п. а ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України (далі ЗК України), визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Згідно п.а ч. 1 ст.121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району.

За частинами 1, 2 статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За правилами ст.31 ЗК України, землі фермерського господарства можуть складатися із:

земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам-членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Згідно ст.32 ЗК України, громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Дія частини першої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

Частиною 2 ст.13 Закону України від 19.06.2003 № 973-IV "Про фермерське господарство" встановлено, що членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

Частиною 6 ст. 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У такому клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу, може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що на підставі договору оренди землі № 215 від 06.05.2014 року, укладеному між ОСОБА_7 та ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_7 надана в строкове платне користування земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства із земель запасу Раківської сільської ради (за межами населеного пункту) Томашпільського району Вінницької області, площею 24,1364 га - багаторічні насадження, кадастровий номер НОМЕР_1, терміном на 7 років.

В подальшому, ОСОБА_7, було створено ФГ "САДІВНИК-А", яке використовує на правах довгострокової оренди вищевказану земельну ділянку .

Згідно п. 1.3 наявного статуту ФГ "САДІВНИК-А", ОСОБА_7 є засновником, а ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 його членами.

В червні 2017 року позивачі, у відповідності до норм ч. 6 ст. 118 ЗК України, звернулись до відповідача із клопотаннями про надання їм дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 2,83 га на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області у власність для ведення фермерського господарства.

Однак листами від 02.07.2016 року та від 06.09.2016 року управління двічі відмовило позивачам в наданні вищевказаних дозволів.

Судом встановлено, що підставою для відмов у наданні позивачам дозволу на розробку проектів землеустрою, оформлених листами від 02.07.2016 року, слугувало, зокрема, ненадання ними погодження землекористувача, наявність якого є необхідною умовою для отримання безоплатно у власність земельної ділянки, що перебуває у користуванні ФГ "САДІВНИК-А", для ведення фермерського господарства.

Як вбачається з листів від 06.09.2016 року, ГУ Держгеокадастру повідомило позивачів, що їх клопотання не можуть бути розглянуті по суті, оскільки передача земельних ділянок громадянам безоплатно у власність із земель державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельним законодавством не передбачена.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що підставами для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки можуть бути виключно передбачені ч. 7 ст. 118 ЗК України обставини, перелік яких є вичерпним.

Підстави ж для відмови в задоволенні клопотань позивачів, на які посилається в своїх листах відповідач, вказаною правовою нормою не передбачені.

Також, слід звернути увагу на те, що надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, не породжує для відповідача обов'язку для вилучення земельних ділянок у користувача ОСОБА_7 та передачу їх у власність позивачам.

Окрім того, Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333, чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, зокрема і форма прийнятих відповідних рішень.

За правилами п. 8 цього ж Положення Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Так, відповідно до норм ст.118 ЗК України, за результатами розгляду відповідного клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, відповідач у місячний строк повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки або надати відмову у наданні такого дозволу.

Як встановлено судами, позивачі в даному випадку звернулися до відповідача з клопотаннями саме в порядку ст.118 ЗК України про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Водночас, за результатами розгляду таких клопотань відповідачем позивачам були направлені лише листи «Щодо розгляду клопотання», без прийняття будь-якого рішення.

Таким чином, доводи апелянта щодо протиправності відмови ГУ Держгеокадастру підтверджені в судовому засіданні, оскільки клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в порядку та строки встановлені ЗК України фактично відповідачем не розглянуто та рішення на підставі ч.7 ст. 118 ЗК України - не прийняте.

Відповіді ГУ Держгеокадастру, викладені в листах від 02.07.2016 року №Д-10153/0-3446/6-16, Д-10150/0-3445/6/16, Г-10151/0-3448/6 та від 06.09.2016 року №№ Д-14315/0-4303/6-16, Д-14316/0-4300/6-16, Г-14312/0-4301/6 не містять вмотивованої відмови в задоволенні клопотань позивачів.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовна вимога позивачів про визнання протиправними відмов ГУ Держгеокадастру, викладених в листах від 02.07.2016 року та від 06.09.2016, у наданні їм дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства, орієнтовною площею 2,83 гектари на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту) підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що позовна вимога про зобов'язання відповідача надати дозволи на розроблення проекту землеустрою задоволенню не підлягає, оскільки адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки його дій та рішень.

Окрім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, до клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки додається погодження землекористувача, а як встановлено судом першої інстанції, таке погодження в додатках до клопотань відсутнє.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів приходить до висновку, що належним способом захисту прав позивачів буде зобов'язання відповідача повторно розглянути їхні клопотання з прийняттям рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою зазначеної площі або про мотивовану відмову з дотриманням вимог Земельного кодексу України.

У відповідності із ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати здійснені позивачем присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, суд апеляційної інстанції присуджує стягнути на користь позивачів за рахунок його бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 2026,50 грн.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними відмови Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, викладені в листах від 02.07.2016 року №Д-10153/0-3446/6-16, Д-10150/0-3445/6/16, Г-10151/0-3448/6 та від 06.09.2016 року №№ Д-14315/0-4303/6-16, Д-14316/0-4300/6-16, Г-14312/0-4301/6, у наданні ОСОБА_10, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства, орієнтовною площею 2,83 гектари на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_10, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства, орієнтовною площею 2,83 гектари на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_10, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних долях судовий збір в сумі 2026,50 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 22 червня 2017 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюк Р.В.