Справа № 823/652/17
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року справа № 823/652/17

м. Черкаси

17 год. 20 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Цаплі І.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

представників відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії,

встановив:

25.04.2017 до Черкаського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 (далі - позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (далі - відповідач), в якій просить:

1) визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою про відведення в оренду для фермерського господарства земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 6,8га, яка розташована в адміністративних межах Онопріївської сільської ради Тальнівського району;

2) зобовязати відповідача всебічно, з урахуванням висновків суду, розглянути заяву ОСОБА_3 від 09.02.2017 вх. № 1523/0/5-17-СГ про затвердження проекту землеустрою та прийняти обґрунтоване рішення в межах та спосіб встановлений Законом.

Позов мотивований тим, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 23-5942/14-15-СГ від 20.11.2015 позивач розробив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду, розташованої в адмінмежах Онопріївської сільської ради Тальнівського району Черкаської області за межами населеного пункту площею 6,8 га для ведення фермерського господарства. Проект був погоджений усіма уповноваженими на це органами та у 2016 році поданий на затвердження. Однак відповідач відмовив у погодженні даного проекту.

Не погоджуючись з такою відмовою ОСОБА_3 оскаржив її до суду.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.09.2016 у адміністративній справі №823/647/16 визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області щодо відмови в затвердженні проекту землеустрою та зобовязано розглянути питання стосовно затвердження проекту землеустрою.

На виконання вказаної постанови суду відповідач листом від 30.11.2016 №9648-1446 повідомив позивача, що наданий проект землеустрою не відповідає вимогам ст. 50 Закону України «Про землеустрій», вказавши перелік зауважень, які були усунуті позивачем та 09.02.2017 проект знову направлений відповідачу з клопотанням про його затвердження.

За результатами розгляду даного клопотання та проекту землеустрою відповідач листом від 20.02.2017 №2409/6-17 повідомив, що проект не затверджено, оскільки зауваження вказані в листі від 30.11.2016 не усунуті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила повністю, зазначивши на правомірність спірного рішення, просила суд в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

20.11.2015 позивач розробив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду, розташованої в адмінмежах Онопріївської сільської ради Тальнівського району Черкаської області за межами населеного пункту площею 6,8 га для ведення фермерського господарства.

Позивач звернувся із заявою до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 6,8000 га проте 14 березня 2016 року відповідач відмовив у затвердженні посилаючись норму ст. 124, 134 Земельного кодексу України в яких передбачено передача земельних ділянок в оренду за результатами земельних торгів.

Не погоджуючись з прийнятим рішення позивач звернувся до суду.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.09.2016 у адміністративній справі №823/647/16 визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області щодо відмови в затвердженні проекту землеустрою та зобовязано розглянути питання стосовно затвердження проекту землеустрою.

На виконання вказаної постанови суду відповідач листом від 30.11.2016 №9648-1446 повідомив позивача , що наданий проект землеустрою не відповідає вимогам ст. 50 Закону України «Про землеустрій», вказавши перелік зауважень.

Після усунення, 09.02.2017 позивач направив відповідачу проект землеустрою з клопотанням про його затвердження.

За результатами розгляду даного клопотання та проекту землеустрою відповідач листом від 24.02.2017 №2409/6-17 повідомив, що зауваження вказані в листі від 30.11.2016 не усунуті. Для подальшого розгляду питання, порушеного у заяві необхідно привести проект у відповідність до чинного законодавства.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає таке.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України Про землеустрій.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 186 ЗК України визначено порядок погодження і затвердження документації із землеустрою.

Згідно ч. 6 ст. 186 ЗК України, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим. органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Таким чином, процедура затвердження проекту землеустрою безпосередньо пов'язана із процедурою погодження такого проекту.

Так, ч. 8 ст. 118 ЗК України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно до ч. 1 ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Згідно до ч. 5 ст. 186-1 ЗК України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

У свою чергу, згідно до ч. 6 ст. 186-1 ЗК України, підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У відповідності до положень ст.1 Закону України Про землеустрій (у редакції чинній на момент винесення спірного висновку) проект землеустрою - це сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

Згідно ст.50 вказаного Закону проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають:

завдання на розроблення проекту землеустрою;

пояснювальну записку;

копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності);

рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом);

письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду;

довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями;

матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки);

відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за наявності таких об'єктів);

розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом);

розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом);

акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки);

акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки);

перелік обмежень у використанні земельних ділянок;

викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);

кадастровий план земельної ділянки;

матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки);

матеріали погодження проекту землеустрою.

Судом встановлено, що листом від 30.11.2016 позивача повідомлено, що проект, поданий ним до Головного управління, не відповідає вимогам ст. 50 Закону України Про землеустрій, а саме:

1) довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (копія):

2) матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки);

3) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки);

4) перелік обмежень у використанні земельної ділянки;

5) кадастровий план земельної ділянки;

6) матеріали погодження проекту землеустрою.

Окрім того, проект землеустрою містить суперечливі відомості щодо складу земельних угідь.

В своїх запереченнях представник позивача зазначила про такі невідповідності наданого на затвердження проекту землеустрою.

Так, до проекту доданий акт приймання-передачі межових знаків, однак він не відповідає формі акту прийому-передачі межових знаків, затверджений Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 №376. Зокрема акт повинен бути підписаний: власником (користувачем) земельної ділянки, виконавцем робіт, власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок, Акт поданий на затвердження до Головного управління підписаний лише виконавцем робіт та користувачем земельної ділянки.

Крім того перелік обмежень та обтяжень землекористування не відповідає встановленій у Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про Державний земельний кадастр» на кадастровому плані земельної ділянки відображаються:

площа земельної ділянки;

зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності);

координати поворотних точок земельної ділянки;

лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки;

кадастровий номер земельної ділянки;

кадастрові номери суміжних земельних ділянок (за наявності);

межі земельних угідь;

межі частин земельних ділянок, на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, права суборенди, сервітуту;

контури об'єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці.

Пунктом 75 Порядку ведення Державного земельного кадастру від 17.10.2012 №1051 передбачено, що у разі відповідності поданих документів, зазначених у пункті 69 цього Порядку, вимогам, зазначеним у пункті 67 цього Порядку, та електронного документа вимогам, зазначеним у пункті 74 цього Порядку, Державний кадастровий реєстратор:

1) за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру вносить електронний документ та відомості, які він містить, до Державного земельного кадастру;

2) робить на титульному аркуші документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалах документації із землеустрою та оцінки земель, що містять графічне зображення об'єктів Державного земельного кадастру, аркушах відомостей про координати поворотних точок їх меж, частин, обмежень, угідь позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру за формою згідно з додатком 15;

Проставлення державним кадастровим реєстратором зазначеної позначки є підставою для передачі відповідної документації на затвердження органу державної влади або органу місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню даним органом).

На кадастровому плані, який міститься в матеріалах проекту землеустрою відсутні відповідні позначення кадастрового реєстратора.

Крім того, представник відповідача зазначив, що поданий на затвердження проект землеустрою не містить висновку погодження територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. До проекту доданий висновок про погодження територіального органу, однак даний висновок не містить вказівки на те що проект погоджено.

В своїх запереченнях представник відповідача також зазначила, що проект землеустрою складений особою про яку відсутні відомості в ньому, а саме відсутність сертифіката землевпорядника.

Суд зазначає, що ст. 186-1 Земельного кодексу України визначено, що у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має бути наданий вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений). При чому законом розробнику надано право повторно подати на погодження свій проект після усунення вказаних недоліків у висновку про відмову у погодженні проекту. Та уповноважений орган не може відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки. У разі повторної відмови закон не позбавляє розробника права усунути вказані недоліки проекту та знову подати його на погодження. Тобто, право повторно подати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження надається розробнику законом, та породжує відповідно обов'язок уповноваженого органу повторно розглянути цей проект.

Аналіз вищевикладених норм чинного законодавства показує, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Повторне подання проекту землеустрою та повторна відмова у погодженні проекту не позбавляють розробника проекту усунути недоліки та знову подати проект на погодження та затвердження.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду проекту землеустрою поданого позивачем, останньому направлено лист №2409/6-17 від 24.02.2017, в якому лише вказано на те, що зауваження в листі Головного управління від 30.11.2016 №9648/6-16 розробником документації не усунуті.

При цьому, в даному листі не зазначено, погоджений проект землеустрою чи відмовлено у його погодженні.

Із системного аналізу наведених правових норм слідує, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. У висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки уповноваженими органами має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений). У погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути відмовлено лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Таким чином, суд приходить до висновку, що відмова у погодженні проекту землеустрою має бути оформлена у вигляді висновку з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. При цьому, такий висновок має складатися і за результатами розгляду проекту землеустрою, поданого повторно після усунення раніше вказаних недоліків.

Суд вважає, що лист від №2409/6-17 від 24.02.207 не можна розцінювати, як рішення про погодження або відмову у затвердженні проекту землеустрою, оскільки даним листом відповідач лише повернув на доопрацювання проект землеустрою.

Відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області - суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, а рішення приймати обґрунтовано.

Відповідно до статей 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель; земельне законодавство базується на принципі забезпечення гарантій прав на землю.

Суд звертає увагу, що органи державної влади не можуть безпідставно приймати рішення, що пов'язані з обмеженням реалізації певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, відстрочувати термін реалізації права на земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Це є " гарантією стабільності суспільних відносин " між органами державної влади і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з конституційним принципом, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3 Конституції України).

Відтак, за результатами розгляду клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою, належним способом реалізації владних управлінських функцій відповідачем є надання розробнику свого висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах відповідач, як суб'єкт владних повноважень, надіславши позивачу лист №2409/6-17 від 24.02.2017, в якому лише вказав проте, що зауваження в листі Головного управління від 30.11.2016 №9648/6-16 розробником документації не усунуті, та не надав висновку щодо наданого проекту землеустрою діяв не у межах повноважень та не у спосіб, визначений Конституцією та ЗК України, тобто суд вбачає наявну бездіяльність відповідача.

Таким чином дотримуючись завдання адміністративного суду згідно з ч.2 ст.11 КАС України, для належного захисту прав позивача суд вважає за необхідне для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області щодо не винесення рішення по розгляду клопотання ОСОБА_3 від 09.02.2017 вх. № 1523/0/5-17-СГ про затвердження проекту землеустрою та зобовязати відповідача всебічно, з урахуванням висновків суду, розглянути заяву ОСОБА_3 від 09.02.2017 вх. № 1523/0/5-17-СГ про затвердження проекту землеустрою та прийняти обґрунтоване рішення в межах та спосіб встановлений Законом.

Частиною 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 56, 58, 86, 94, 159, 162, 163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області щодо не винесення рішення по розгляду клопотання ОСОБА_3 від 09.02.2017 вх. № 1523/0/5-17-СГ про затвердження проекту землеустрою.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 09.02.2017 вх. № 1523/0/5-17-СГ про затвердження проекту землеустрою з врахуванням висновків суду та прийняти обґрунтоване рішення в межах та спосіб встановлений Законом.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (ідентифікаційний код 39765890) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) грн 00 коп.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку, передбаченому ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Тимошенко

Повний текст постанови виготовлений 15 червня 2017 року