Справа № 802/3779/15-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 червня 2017 р. Справа № 802/3779/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Р.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Могиль Тетяни Олександрівни

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 з адміністративним позово до Вінницької об"єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення.

Постановою ВОАС, залишеною без змін ухвалою суду ВААС, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.03.2017 задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_3, скасовано рішення судів І та ІІ інстанцій, а справу направлено на новий судовий розгляд.

Як вказано в ухвалі ВАСУ, визначальним для правильного вирішення спору є встановлення наявності чи відсутності рішення органу місцевого самоврядування щодо встановлення транспортного податку у 2015 році на відповідній території.

Позовні вимоги мотивовані тим, що податкове повідомлення - рішення №1146-17 від 17.06.2015, яким позивачу визначено грошове зобов'язання зі сплати транспортного податку в сумі 25000,00 грн., на думку позивача, є незаконним. Оскаржуване рішення винесено без урахування норм чинного законодавства, зокрема, транспортний податок мав бути нарахований ОСОБА_3 не раніше 2016 року. Враховуючи, що рішення Вінницької міської ради "Про встановлення місцевих податків і зборів та затвердження Порядків їх справляння" №1984 було прийято лише 23.01.2015 року, транспортний податок на 2015 рік не розповсюджується на позивача. Застосування транспортного податку має бути з 1 січня 2016 року.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві, висновки ВАСУ в ухвалі, просив адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, зазначивши, що податкове повідомлення - рішення є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного податкового законодавства.

Ухвалою суду від 18.04.2017 витребувано у Вінницької міської ради належним чином засвідчену копію рішення 59 сесії 6 скликання Вінницької міської ради №1984 від 23.01.2015 року "Про встановлення місцевих податків і зборів та затвердження Порядків їх справляння" із додатком за №2 до рішення міської ради від 23.01.2015 №1984.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 є власником транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER 200, право власності на який зареєстровано 22.05.2012 року.

Як слідує з матеріалів справи, в січні 2015 року Вінницька ОДПІ звернулась до управління ДАІ Управління МВС України у Вінницькій області з метою отримання інформації про фізичних та юридичних осіб, які мають станом на 01.01.2015 року зареєстровані легкові автомобілі, що використовуються до 5 років з обємом циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

У лютому 2015 року на адресу Вінницької ОДПІ надійшла запитувана в управлінні ДАІ Управління МВС України у Вінницькій області інформація, з якої слідує, що позивач є власником автомобіля, що використовується до 5 років з обємом циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

17.06.2015 року відповідачем, на підставі п.п. 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 ПК України, прийнято оскаржуване податкове повідомлення рішення №1146-17, яким визначено позивачу суму податкового зобовязання із транспортного податку в сумі 25 000 грн.

Позивач, вважаючи податкове повідомлення-рішення незаконним, звернувся до суду з адміністративним позовом про його скасування.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 12.11.2015 року, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.01.2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, позивач оскаржив його до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою ВАСУ від 01.03.2017 року касаційну скаргу ОСОБА_3А задоволено частково. Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 12.11.2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.01.2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Так, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій ВАСУ вказав, що визначальним для правельного вирішення спору є встановлення наявності чи відсутності рішення органу місцевого самоврядування щодо встановлення транспортного податку у 2015 році на відповідній території

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив з такого.

01 січня 2015 року, набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 ПК України, було введено новий податок - транспортний податок.

Відповідно до п.п. 26.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України є обєктами оподаткування. Обєктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають обєм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Відтак, дана норма вказує на те, що платниками транспортного є, зокрема фізичні особи, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі.

Матаріалами справи підтверджено, що ТЗ на момент розгляду справи зареєстрований за позивачем.

Відповідно до п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування.

В силу п.п. 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 ПК України обчислення суми податку з обєкта/обєктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 01 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 ПК України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

В ст. 10 ПК України встановлено перелік місцевих податків, зокрема податок на майно (пп. 10.1.1), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено п. 7.1 ст. 7 ПК України.

Так, відповідно до ст. 265 ПК України (у редакції Закону України від 28.12.2014 р. №71-VIII, що діє з 01.01.2015 р.), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону Про місцеве самоврядування в Україні та ст. 143 Конституції України.

Відповідно до п. 10.3 ст. 10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Таким чином, положеннями статті 10 Податкового кодексу України законодавець прямо передбачив установлення органом місцевого самоврядування, зокрема, транспортного податку та плати за землю, розділивши при цьому різновиди податку на майно в залежності від об'єкту оподаткування.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 п.12.3 ст. 12 ПК України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 п.12.3 ст. 12 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 п.12.3 ст. 12 ПК України).

При цьому, згідно з п. 12.5 ст. 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 цього кодексу.

Відповідно пп. 12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно зі ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Отже, 2015 рік - це плановий період, а 2016 рік - бюджетний період.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону рекомендовано переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, а також установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Відтак, органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) необхідно в місячний термін, тобто до 01 лютого 2015 року, прийняти рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Так, на 59 сесії 6 скликання 23 січня 2015 року Вінницькою міською радою прийнято рішення №1984 "Про встановлення місцевих податків і зборів та затвердження Порядків їх справляння". За змістом вказаного вище рішення органу місцевого самоврядування закріплено, що воно вступає в дію з 01.01.2015 року.

Згідно п. 6 Порядку справляння транспортного податку, податковим періодом визначено базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

У той же час, п. 12.3.5 п.12.3 ст. 12 ПК України встановлено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Таким чином, місцева рада, з урахуванням приписів ПК України, встановила (відповідним рішенням місцевої ради) транспортний податок і вирішила питання щодо запровадження податку та його розмір на майно. Рішення оприлюднено до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому заплановано застосовування встановлених місцевих податків та зборів, оскільки саме в рішенні №1984 указано, що воно набирає чинності з 01.01.2015.

Дане рішення органу місцевого самоврядування не оскаржено, не скасовано, а відтак підлягає виконанню.

За наведених вище обставин, суд вважає, що податкове повідомлення - рішення від 17.06.2015 року № 1146-17, яким визначено позивачу суму податкового зобовязання із транспортного податку в сумі 25000 грн. є законним та обгрунтованим, а підстави для його скасування відсутні.

Щодо посилання представника позивача на ту обставину, що транспортний засіб був викрадений у його власника, відтак об"єкт опдаткування відсутній, тому і підстав для сплати податку немає, то суд зазначає наступне.

Так, до матеріалів справи долучено докази, які вказують на те, що ТЗ був викрадений у ОСОБА_3 у 2012.

Проте, дані обставини були предметом дослідження в іншій адміністративній справі №802/2614/15-а за позовом ОСОБА_3 до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, що перебувала в провадженні Вінницького окружного адміністративного суду. Постановою від 25.09.2015, яка не оскаржувалась позивачем, у задоволенні вимог адміністративного позову відмовлено повністю.

Згідно вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряючи, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано , тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративному судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно з ст.86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Перевіривши мотиви адміністративного позову, докази в їх підтвердження, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі та в межах повноважень визначених Законом, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя./підпис/. ОСОБА_4

Згідно з оригіналом.

Суддя:

Секретар: