Справа № 200/484/17
Суддя: Єлісєєва Т. Ю.
Дата ухвалення: 2017-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №200/484/17-а
Провадження №2а/200/335/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2017 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Єлісєєва Т.Ю., розглянувши у письмовому проваджені адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про визнання протиправними і скасування рішень № 5597 від 25.04.2016 року та № 20 від 27.10.2016 року щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну та примусове повернення з України, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач у січні 2017 року звернувся з позовом до суду, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області № 5597 від 25.04.2016 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_1 та рішення Шевченківського РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області № 20 від 27.10.2016 року про примусове повернення в країну походження ОСОБА_1

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуване рішення прийнято некомпетентним органом без підстав, визначених Законом.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки свого представника суду не надіслав. Також з боку відповідача не було надано заперечень проти позовних вимог.

Тому, з огляду на положення ст. 128 КАС України, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів.

Так, предметом цієї справи є рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області № 5597 від 25.04.2016 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_1 та рішення Шевченківського РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області № 20 від 27.10.2016 року щодо примусового повернення ОСОБА_1 в країну походження, ОСОБА_2.

Судом встановлено, що на підставі рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області № 5597 від 25.04.2016 року ОСОБА_1 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну. Рішенням Шевченківського РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області № 20 від 27.10.2016 року ОСОБА_1 було примусово повернуто в країну походження, ОСОБА_2.

Підставою примусового повернення зазначена ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та подання Управління СБУ України в Дніпропетровській області щодо примусового повернення до ОСОБА_2. Фактичні ж підстави повернення ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в рішенні не розкриті.

Крім того, цим рішенням було заборонено ОСОБА_1 вїзд в Україну терміном на три роки. Підстави такої заборони також не зазначені.

З рішенням Шевченківського РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області № 20 від 27.10.2016 року ОСОБА_1 був ознайомлений 27.10.2016 року безпосередньо в Шевченківському РВ у м. Дніпропетровську. Граничний строк залишення території України становив 06.11.2016 року. Проте, за твердженнями представника позивача, ОСОБА_1 на наступний день, 28.10.2016 року, був супроводжений працівниками СБУ до кордону з ОСОБА_2, який перетнув.

Вирішуючи питання відповідності оскаржуваних рішень суд виходить з наступного.

Щодо першого рішення.

Рішенням Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області № 5597 від 25.04.2016 року скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 20.08.2014 року та обґрунтовано посиланням на пункти 1 та 3 ч. 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Відповідно до пунктів 1 та 3 ч. 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.

До вказаного рішення додано Висновок про скасування дозволу, датований 25.04.2016 року та складений начальником відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС України в Чернігівській області.

Цей висновок свідчить, що підставою надання дозволу на імміграцію було воззєднання сімї, оскільки дружина заявника з якою він перебуває у шлюбі є громадянкою України.

За цих обставин позивач відноситься до осіб, зазначених у пункті 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію».

Підставою скасування вказаного дозволу став висновок про повідомлення заявником, під час подачі документів на імміграцію, неправдивих відомостей, які полягали у неповідомленні про наявність у нього судимості.

Вирішуючи питання правомірності прийнятого рішення, суд вважає за необхідне перевірити підстави, вказані у Висновку.

Так, ОСОБА_1 дозвіл на імміграцію надавався територіальним підрозділом ДМС України в Чернігівській області.

При наданні дозволу на імміграцію, посадові особи територіального підрозділу ДМС України повинні відповідно до Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002 року сформувати справу, перевірити підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у межах своєї компетенції з'ясувати питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію" (п. 12, 14 Порядку).

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію не надається, зокрема, особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку.

За інформацією, що міститься у Висновку, позивач був засуджений саме в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року.

Тому, з огляду на обовязки посадових осіб територіального підрозділу ДМС України при наданні дозволу на імміграцію, визначені у Порядку, останні повинні були зясувати інформацію щодо судимості позивача ще на час розгляду його заяви.

Одночасно, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про імміграцію» положення пунктів 1, 3 ч. 1 ст. 10 цього Закону не поширюються на осіб, зазначених у пунктах 1, 3 частини третьої статті 4 цього Закону.

Як зазначалося судом, позивач відноситься до особи, зазначеної у пункті 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію», а тому зазначення такої інформації в заяві на імміграцію чи її відсутність, а так само як і встановлення такого факту територіальним органом ДМС України не могли вплинути на рішення про надання дозволу на імміграцію.

Отже, рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про скасування дозволу на імміграцію є непропорційним встановленому порушенню.

Щодо посилання в оскаржуваному рішенні на п. 3 ст. 12 Закону - дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, то вони зроблений без будь-яких посилань на обставини, що вказують на таку загрозу з боку ОСОБА_1

Такі посилання містяться лише в поданні Департамента карного розшуку НПУ від 25.02.2016 року № 14/04/12-1782, які стали підставою для вирішення питання про скасування дозволу на імміграцію, але не були встановлені в ході перевірки, що проводиться на підставі п. 23 Порядку.

Отже, рішення про скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1 в цій частині прийнято безпідставно.

Крім того, відповідно до п. 24 Порядку ДМС, територіальні органи і підрозділи про прийняте рішення письмово повідомляють протягом тижня іммігранта. Проте, відомості про направлення такого рішення ОСОБА_1 відсутні.

Щодо другого рішення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

Таким чином, рішення приймається центральним органом виконавчої влади, яким є ДМС України, за наявності однієї з таких підстав:

- дії таких осіб порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

- суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України;

- суперечать охороні громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Як вже зазначалося, оскаржуване рішення не містить підстав примусового повернення позивача до країни походження, а міститься лише посилання на висновок УДМС України в Черніговській області від 25.04.2016 року про скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1

В той же час, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про іміграцію» дозволу на імміграцію приймається рішенням, копія якого повинна бути вручена цій особі.

Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України.

В оскаржуваному рішенні Шевченківського РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області № 20 від 27.10.2016 року не тільки не зазначено реквізити рішення, яким ОСОБА_1 скасовано дозвіл на імміграцію, а не зазначено час, коли останній отримав це рішення.

Таким чином, можна дійти висновку, що Шевченківський РВ не мав належним чином засвідченої копії рішення про скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1, а відповідно і не мав підстав для прийняття оскаржуваного рішення.

Докази отримання позивачем рішення про скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1 до прийняття рішення про примусове повернення від 27.10.2016 року матеріали справи не містять.

В розпорядженні суду є лише докази направлення цього рішення представнику позивача 11.11.2016 року.

Отже, у ОСОБА_1 не виникло на час прийняття рішення Шевченківським РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області № 20 від 27.10.2016 року обовязку виїхати з України.

Крім того, вирішуючи питання про повноважність органу, що ухвалив оскаржуване рішення, суд наголошує на положення ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», яким визначені три органи:

●центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції;

●органу Служби безпеки України;

●органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України).

Відповідно до Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою КМУ 20.08.2014 року № 360 Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до пп. 9 п. 4 Положення про Державну міграційну службу України, ДМС України приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження.

З огляду на законодавчі приписи, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення прийнято неналежним органом.

Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки.

Отже, головною ознакою є право ДМС України заборонити іноземцю в'їзд в Україну. Тому, в разі запровадження такої заборони вона повинна бути мотивована.

Проте, будь-які підстави вказаної в рішенні заборони вїзду в Україну терміном на три роки не зазначено.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1,2,3,6-11,69,70,71,128,137,138, 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про визнання протиправними і скасування рішень № 5597 від 25.04.2016 року та № 20 від 27.10.2016 року щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну та примусове повернення з України задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області № 5597 від 25.04.2016 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_1.

Визнати протиправним та скасувати рішення Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області № 20 від 27.10.2016 про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання її копії до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська. Копія апеляційної скарги повинна бути одночасно направлена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.Ю.Єлісєєва

13.02.2017