Справа № 820/635/17
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2017 р.Справа № 820/635/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Лях О.П.
Суддів: Яковенка М.М. , Старосуда М.І.
при секретарі судового засідання Жданюк А.О.
за участю позивача ОСОБА_1
представника позивача Черняк І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.04.2017р. по справі № 820/635/17 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просила суд: (а.с.3-10)
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нездійснення перерахунку розміру грошового забезпечення ОСОБА_2 , як військовослужбовця, починаючи з 16.06.2014 р. протягом часу його знаходження у списках особового складу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок розміру грошового забезпечення ОСОБА_2 , як військовослужбовця, починаючи з 16.06.2014 р. протягом часу його знаходження у списках особового складу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нездійснення поновлення виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення ОСОБА_2 ;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити поновлення виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення ОСОБА_2 (а.с.3-10)
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.04.2017р. справу №820/635/17 для подальшого розгляду передано до Комінтернівського районного суду м. Харкова. (а.с.82-83)
Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.04.2017р. по справі № 820/635/17 та направити справу для продовження розгляду до Харківського окружного адміністративного суду. (а.с.89-93)
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції невірно ототожнено предмет спору «грошове забезпечення військовослужбовця» із соціальними виплатами. Зокрема, апелянт наголошує на тому, що головним предметом спору є визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання здійснення перерахунку розміру грошового забезпечення сина позивача як військовослужбовця, який на даний час визнаний безвісно відсутнім, яке є формою оплати праці, а не питання щодо соціальних та інших подібних виплат.
При цьому, апелянт звертає увагу, що в даному випадку, згідно вимог процесуального законодавства, позивач наділена правом вибору адміністративного суду, який буде вирішувати відповідний спір.
Під час апеляційного розгляду справи позивач та представник позивача доводи апеляційної скарги підтримали , наполягали на її задоволенні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, пояснення представника позивача та позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини склалися з приводу одержання позивачем соціальних виплат, як члена сім`ї військовослужбовця, якого визнано безвісно відсутнім, а тому підлягають розгляду саме в місцевому загальному суді за правилами адміністративного судочинства.
Колегія суддів вважає помилковими такі висновки суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно зі ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Справою адміністративної юрисдикції за змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до пункту 2 ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.18 Кодексу адміністративного судочинства України до підсудності місцевих загальних судів як адміністративних судів належать усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
За змістом п.1 ч.2 ст.18 Кодексу окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , якого наказом командира військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України від 16.06.2014 року №120 було зарахованано в списки особового складу частини та всі види забезпечення (а.с.14).
Згідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2014 року солдата резерву ОСОБА_2 призначено на посаду розвідником-санітаром 3-го взводу спеціального призначення.
Згідно до наказу від 14.07.2014 року №143 командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 вважається таким, що вибув у службове відрядження у м. Ізюм Харківської області для участі в антитерористичній операції.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.10.2015 року по справі №641/9542/15-ц визнано з 03.09.2014 року безвісно відсутнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за останнім відомим місцем знаходження: м.Іловайськ Донецької області. (а.с.18, 36)
Позивач звернулася до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України із заявою, в якій просила здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_2 , як особи, яка проходила військову службу.
Проте, листом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 23.12.2016 року №2052 позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_2 , а тому позивач звернулася із адміністративним позовом до суду.
Частиною 1 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин передбачено, що призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу у зв`язку з мобілізацією та звільнення з військової служби у зв`язку з демобілізацією проводяться в порядку, визначеному Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Відповідно до частини 5 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" , призов громадян на військову службу (крім тих, що проходять службу у військовому резерві) під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють місцеві органи виконавчої влади через військові комісаріати. Резервістів на військову службу під час оголошення мобілізації призивають командири військових частин, в яких вони проходять службу у військовому резерві. Військовозобов`язані та резервісти, які перебувають на зборах, у разі оголошення мобілізації продовжують перебувати на зборах. За необхідності зазначені особи призиваються на військову службу командирами зідповідних військових частин.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 24 Закону № 2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається: день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, "з резервістів під час мобілізації.
Також, згідно з пунктом 9 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Національної гвардії України, затвердженого Указом Президента України від 10 серпня 2012 року № 470/2012, початком проходження служби військовому резерві вважається день видання наказу командира (начальника) військової частини про прийняття громадянина на службу у військовому резерві та призначення на посаду або про продовження служби у військовому резерві.
З огляду на приписи чинного законодавства початком проходження військової служби ОСОБА_3 , вважається 16.06.2014 року.
Із адміністративного позову вбачається, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами в даній справі, пов`язані з нарахуванням та виплатою позивачу, як матері визнаного безвісно відсутнім військовослужбовця, грошового забезпечення, належного її сину ОСОБА_2 під час проходження військової служби.
При цьому, предметом адміністративного позову, в тому числі, є визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з приводу нездійснення перерахунку такого грошового забезпечення та поновлення його виплати матери військовослужбовця.
Колегія суддів звертає увагу, що Преамбулою Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей № 2011-ХІІ від 20.12.1991 року (далі Закон № 2011-ХІІ) передбачено, що цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ст.6-1 Закону № 2011-ХІІ членам сімей військовослужбовців, які проходять військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", гарантується виплата грошового забезпечення цих військовослужбовців у разі неможливості ними його отримання під час участі у бойових діях та операціях. У такому разі виплата грошового забезпечення здійснюється членам сімей військовослужбовців, зазначеним у пункті 6 статті 9 цього Закону.
Порядок виплати грошового забезпечення зазначеним у цьому пункті членам сімей військовослужбовців визначається Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також військовими формуваннями, правоохоронними і розвідувальними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями.
Згідно з ч.6 ст.9 Закону № 2011-ХІІ за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
За змістом ст.1-2 Закону 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Приписами ст.2 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає заслуговуючи ми уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що грошове забезпечення ОСОБА_2 , починаючи з 16.06.2014 р. не є соціальною виплатою, а формою оплати праці, та пов`язане з проходження військової служби ОСОБА_3 , а тому за за предметною підсудністю адміністративний позов підлягає розгляду в окружному суді.
Відтак, з урахуванням допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального права, колегія суддів вважає, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 25.04.2017р. по справі № 820/635/17 підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 199 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст.159, 160, 167, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 209, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.04.2017р. по справі № 820/635/17 скасувати.
Справу № 820/635/17 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про зобов`язання вчинити певні дії направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена в силу положень ч. 2 ст. 211 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Повний текст ухвали виготовлено та підписано 15 червня 2017 року.

Головуючий суддя (підпис)Лях О.П.
Судді(підпис) (підпис) Яковенко М.М. Старосуд М.І.