Справа № 826/11049/16
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

12 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участі секретаря: Козлової І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.02.2017 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва, третя особа ОСОБА_2 про скасування постанови та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва про скасування постанови № 47054617 від 31.03.2015, виданої відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, якою накладено арешт на спірне нерухоме майно в частині накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язання відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві звільнити з-під арешту нерухоме майно, що перебуває у власності товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.02.2017 у задоволенні вищевказаного адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити.

У судове засідання - 12.06.2017 з'явилась представник позивача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що постанова відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 47054617 від 31.03.2015 в частині накладення арешту на спірне нерухоме майно, а саме, двокімнатну квартиру, загальною площею - 54,00 кв.м., яка належить іпотекодавцю на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, не порушує жодних прав чи інтересів позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно матеріалів справи 26.09.2006 між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 (позичальник) укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0. В забезпечення належного виконання зобов'язання за договором споживчого кредиту № 0 від 26.09.2006 між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 був укладений 26.09.2006 договір іпотеки № 23388, по умовам якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею - 54,00 кв.м., належить іпотекодавцю на праві власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» 12.12.2011 укладені договори відступлення права вимоги та факторингу, відповідно до яких товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» прийняло право вимоги за договором іпотеки № 23388 від 26.09.2006.

Постановою Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві ВП 47054617 від 31.03.2015 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3 у межах суми звернення стягнення - 15823,00 грн. Заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику (а.с. 152).

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення спірної постанови), який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

В силу вимог частини другої ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 1 Закону України, № 606-XIV від 21.04.1999 «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частин першої та другої ст. 2 цього Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (далі - державні виконавці).

Згідно ст. 52 Закону України, № 606-XIV від 21.04.1999 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до частини другої ст. 57 Закону арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно частин першої та другої ст. 57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

З наведених норм вбачається право державного виконавця накладати арешт на майно з метою забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до частин першої та третьої ст. 54 Закону звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

З матеріалів справи вбачається, що право вимоги позивача по договору про надання споживчого кредиту від 26.09.2006 та договору іпотеки від 26.09.2006 виникло на підставі договору факторингу 12.12.2011 та договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 26.09.2006.

Враховуючи, що арешт може бути накладено на все майно особи, яка є боржником за виконавчим провадженням, зокрема, у зв'язку з прийняттям судового рішення, на підставі виконавчого листа та в межах стягуваної суми боргу, колегія суддів вважає, що дії державного виконавця стосовно винесення постанови про накладення арешту на майно належать до його повноважень та відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували настання заставного випадку згідно договору іпотеки та доказів звернення ним стягнення на предмет іпотеки, оскільки відсутні рішення суду та виконавчі написи нотаріуса, які є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки, а також не надано доказів позасудового врегулювання, оскільки згідно договору іпотеки від 26.09.2006 у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1 цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. В повідомленні, про яке йдеться в п. 5.1 іпотекодержатель зазначає, який зі способів задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачені частиною третьою ст. 36 Закону України «Про іпотеку», застосовується іпотекодержателем для задоволення своїх вимог. У разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п. 5.1 цього договору іпотеки (п. 5.1, 5.2, 5.3).

Згідно частини шостої ст. 54 Закону за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

Матеріалами справи не підтверджується вилучення або примусова реалізація вищезазначеної арештованої квартири, а тому арешт майна в межах суми стягнення за виконавчим документом, в тому числі і зазначеного вище майна третьої особи, не порушує чи обмежує права позивача на задоволення його вимог за договором, а також не перешкоджає реалізації ТОВ «Кей-Колект» першочергового права на задоволення вимог за рахунок майна, що передано в іпотеку, перед іншими особами, які не є іпотекодержателями, за визначених умов при дотриманні встановленого законодавством порядку. При цьому, згідно вищенаведеної ч.6 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, вимоги заставодержателя задовольняються в першу чергу, а залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

З урахуванням вище викладеного та приписів ст. 159 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.02.2017 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено: 19.06.2017.

Головуючий-суддя: А.Ю. Кучма

Судді: В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

Головуючий суддя Кучма А.Ю.

Судді: Аліменко В.О.

Безименна Н.В.