Справа № 653/1119/17
Суддя: Крапівіна О. П.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 653/1119/17
Провадження № 2-а/653/46/17
П О С Т А Н О В А

іменем України

30.05.2017 м. Генічеськ

Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

судді Крапівіна О.П.

при секретарі Пшенична В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеську справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генічеського об'єднаного управління пенсійного фонду України Херсонської області про зобов'язання призначити виплату пенсії за віком

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просив зобов'язати Генічеське об'єднане управління пенсійного фонду України Херсонської області призначити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 03.08.2014 року у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначив, що до 2000 р. ОСОБА_1 проживалав АР Крим. В 2000 році ОСОБА_1 виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю.

07.06.2015р. представник ОСОБА_1 звернувся до Генічеського об'єднаного управління пенсійного фонду України Херсонської області із заявою про призначення виплати пенсії за віком. Але 08.07.2015 року відповідач відмовив у призначенні пенсії ОСОБА_1, на підставі того, що позивач не зареєстрований на території України, та має з'явитися до органу Пенсійного фонду України виключно особисто.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник Генічеського об'єднаного управління пенсійного фонду України Херсонської області, у судовому засіданні надала письмові заперечення та усні пояснення, зазначила, що позов є необґрунтованим, та що відповідач не може призначити виплату пенсії позивачу.

Судом встановлені фактичні обставини справи та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, що підтверджується, паспортомсеріїНОМЕР_1.

Судом встановлено, що 07.06.2015р. уповноважений представник позивача, діючий на підставі нотаріально посвідченої довіреності, особисто звернувся до відповідача із заявою ОСОБА_1, щодо призначення виплати позивачу пенсії. До заяви додано необхідні документи, що підтверджують право позивача на поновлення виплати пенсії. Факт особистого звернення з нотаріально посвідченою заявою про призначення виплати пенсії ОСОБА_1 разом із усіма необхідними документами, підтверджений відбитком штампу відповідача, та не заперечується сторонами у судовому засіданні.

Звернення до Генічеського об'єднаного управління пенсійного фонду України Херсонської області, як до управління, яке уповноважене по суті розглянути заяву про призначення пенсії з прийняттям відповідного рішення, відповідає чинному законодавству, оскільки Постановою Правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 р. №13-4 до Генічеське об'єднане управління пенсійного фонду України Херсонської областів числі інших пенсійних управлінь, визначено правонаступником управлінь окупованого Криму.

08 липня 2015 року відповідач відмовив ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії на підставі того, що Порядок виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території АР Крим та м.Севастополя не поширюється на позивачку, оскільки вона не проживає на території АР Крим та м.Севастополя і не є громадянкою України.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням №25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають КонституціїУкраїни (є неконституційними). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у раз іповної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 КонституціїУкраїни, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина третя статті 25 Конституції України).

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 р. № 1207-VII сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначено тимчасово окупованою територію.

Частиною 2 статті 7 названого Закону передбачено, що виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території і не отримують пенсій та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до пункту 14-4 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України № 1058-IV громадяни України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії та соціальні послуги від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, мають право на отримання виплат згідно з цим Законом у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014р. №234 (далі - Порядок).

Згідно пункту 2 цього Порядку пенсійне забезпечення осіб, які отримують пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей) або згідно з міжнародними договорами України з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та надання таким особам соціальних послуг здійснюються визначеними Пенсійним фондом України головними управліннями Пенсійного фонду України, а осіб, які отримують пенсію відповідно до інших законодавчих актів, - управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах.

Постановою правління Пенсійного фонду України №13-4 від 07 липня 2014 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 14 липня 2014 року за № 804/25581, головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області визначено органом, що здійснює пенсійне забезпечення та надає соціальні послуги особам, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та отримують пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей) або згідно з міжнародними договорами України з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом пунктів 3, 4 Порядку особи подають територіальному органові заяву про отримання пенсії відповідно до законодавства України із зазначенням місця проживання (реєстрації) та паспорт громадянина України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон). За бажанням особи зазначені документи можуть бути подані її представником, який пред'являє документ, що по свідчує його особу, та подає документ (нотаріально засвідчену копію), що підтверджує його повноваження, або надіслані поштою. У таких випадках справжність підпису на заяві засвідчується нотаріально. Територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку. Виплата пенсії після надходження пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії.

Відповідно до пункту 6 Порядку переказ пенсії особам проводиться за умови подання щороку до 31 грудня територіальному органові документа про посвідчення факту, що фізична особа є живою, або паспорта громадянинаУкраїни (паспорта громадянина України для виїзду за кордон). У разі неподання зазначених документів виплата пенсії припиняється з 1 січня наступного року та поновлюється після їх подання.

Порядок звернення осіб за призначенням (перерахунком), поновленням виплати пенсії особам, переведенням з одного виду пенсії на інший, наданням соціальних послуг, а також підтвердження факту неодержання пенсії та соціальних послуг від органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Мінсоцполітики.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 2000 року проживає в Ізраїлю, згідно паспорту виданого їй 08 жовтня 1998 року, який продовжено до 08 жовтня 2018 року, є громадянкою України, досягла пенсійного віку і має достатній страховий стаж, що обумовлює її право на призначення пенсії за віком, таким чином потребує пенсійного і соціального забезпечення.

03 серпня 2014 року згідно Порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 234, представник позивачки звернувся із заявою та з усіма необхідними документами до Пенсійного фонду України для вирішення питання призначення пенсії.

Однак, не зважаючи на те, що позивачка надала всі необхідні докази того, що вона має право на отримання пенсії за віком, їй відмовлено у задоволенні заяви, посилаючись на те, що виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території АР Крим та м. Севастополя не поширюється на осіб, які не проживають на території АР Крим та м. Севастополя і не є громадянамиУкраїни.

Даний висновок відповідача спростовується матеріалами, оскільки у 2000 році позивачка виїхала з України на постійне проживання до Ізраїлю, однак вона є громадянкою України згідно наявного в матеріалах справи паспорта громадянина України з правом виїзду за кордон, дію якого було продовжено до 08 жовтня 2018 року.

Таким чином, суд аналізуючи вищезазначені норми законодавства вважає, що позивачці неправомірно відмовлено у задоволенні заяви, оскільки право громадянина на одержання призначеної їй пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами, тому позивачка, як громадянка України, має право на отримання призначеної їй пенсії за віком незалежно від місця проживання.

Разом з тим, ч.2 ст. 11 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не можевиходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межіпозовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд зазначає, що призначення, виплати чи припинення виплат пенсії відноситься виключно до функцій органів Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючивсім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливим инаслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення якихспрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 162 КАС України встановлено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

При цьому, суд наголошує, що скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в Генічеському районні Херсонської області від 08 липня 2015 року №2184/08 про відмову у призначенні пенсії позивачці є належним способом захисту прав позивача.

Поряд з цим, відповідно до ч.2 ст.162 Кодексу адміністративного судочинстваУкраїни, суд не наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача прийняти будь-яке рішення.

Аналогічна правова позиція підтверджується численною судовою практикою, зокрема, постановою Вищого адміністративного суду Українивід 21.10.2010 року № П-278/10, встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. Зазначена позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31 липня 2014 року у справі № К/800/62158/13.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Таким чином суд зазначає, що відповідач не може позбавити позивача права на отримання пенсії за ознакою місця проживання, однак, при цьому суд не може зобов'язати відповідача призначити пенсію, без розгляду заяви по суті.

Зогляду на зазначене, суд ввважає, що для захисту прав та інтересів позивача необхідно вийти за межі позовних вимог, та зобов'язати відповідача повторно розглянути подану представником позивача заяв увід 07 червня 2015 року про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.

Відповідно до положень ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони на її користь всі здійснені нею та документально підтверджені судові витрати.

На підставі вищевикладеного, керуючись 3, 8, 19, 21, 22, 46, 48, 55, 64, 68 Конституції України, ст. ст. 8,26,28,42,43,49,51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 1, 2, 11, 17, 18, 69-71, 91, 94, 97, 98, 99, 104-106, 162, 183-2, 244-2, 256 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Генічеського об'єднаного управління пенсійного фонду України Херсонської області про зобов'язання призначити виплату пенсії за віком - задовольнити частково.

Зобов'язати Генічеське об'єднане управління пенсійного фонду України Херсонської області повторно розглянути заяву від 07 червня 2015 року про призначення пенсії ОСОБА_1, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині даного судового рішення.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути Генічеського об'єднаного управління пенсійного фонду України Херсонської області на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 640.00 грн.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Генічеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Генічеського районного суду О. П. Крапівіна