Справа № 206/1717/17
Суддя: Румянцев О. П.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/1717/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

01.06.2017 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Береза І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 до Головного спеціалісту Самарського районного відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Рахматова Валерія Міміталійовича про визнання дій протиправними та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

31 березня 2017 року представник позивача звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Головного спеціаліста Самарського районного відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Рахматова В.М. про визнання дій протиправними та скасування рішення. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що у 2012 році громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, поступив до факультету «Фармація» Дніпропетровської медичної академії, розпочавши навчання за контрактом. В цей же період часу він оформив посвідку на тимчасове проживання на території України у м. Дніпро до 2017 року. В кінці 2014 року, він за сімейними обставинами був змушений перервати навчання за власним бажанням, внаслідок необхідності повернутися на батьківщину. У вересні 2015 року він повернувся на Україну з метою відновлення навчання, проте вчасно подати документи до Дніпропетровської медичної академії не встиг, прийнявши рішення залишитися на території України до початку наступного навчального року, в межах встановленого законом строку, подавши документи у навчальний заклад вже у вересні 2016 року. У зазначений період часу він найняв житло у Соборному районі АДРЕСА_1 і розпочав працювати у торгівельному павільйоні по вул. Харківська, 13 в м. Дніпро. 22.06.2016 року, коли позивач перебував на роботі по вул. Харківська, 13 до нього прибули співробітники правоохоронних органів, точно з якого підрозділу і хто саме він вказати не може, і чомусь доставили його в Самарський районний відділ у м. Дніпро ГУ ДМС України у Дніпропетровській області до посадової особи - головного спеціаліста Рахматова В.М., яким відносно позивача був складений протокол і постанова серії ПН МДН 101096 у зв'язку з вчиненням адміністративного правопорушення за ч.1 ст.203 КУпАП, штраф за яким, у розмірі 510 грн., який був добровільно сплачений. Окрім того, 22.06.2016 року посадовою особою Рахматовим В.М. було ухвалено рішення №4 з примусового повернення з України до 20 липня 2016 року є безпідставним вчиненням дій з супроводження повернення забороною в'їзду в Україну строком на 3 роки (з 20.07.2016 року по 20.07.2019 року). Рішення відповідача з оформлення матеріалу у справі про адміністративне правопорушення, сплати штрафу, а також повернення з України, позивач добровільно виконав і у встановлений строк покинув Україну. 25.01.2017 року позивач отримав запрошення з медичного університету на навчання в м. Кіровоград та вирішив прибути в Україну для навчання за контрактом, одночасно розпочавши пошук адвоката для роз'яснення законності дій відповідача та ухваленого у зв'язку з ними рішень, а також з метою отримання копії рішення № 4, яке він загубив. Таким чином, до громадянина Республіки Узбекистан застосовано за один і той самий проступок, як заходи адміністративного стягнення, передбачені КУпАП (у вигляді штрафу), так і вчинено дії, передбачені Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (у вигляді примусового повернення із супроводженням його забороною в'їзду на територію України протягом трьох років). Обидва основні стягнення, а саме сплату штрафу та повернення за межі України позивачем негайно, у передбачені законом строки добровільно виконані. Разом з тим, дії відповідача у вигляді застосування додаткового стягнення, а саме заборони в'їзду на територію України на три роки, застосовано до позивача неправомірно, без врахування всіх обставин справи, в тому числі особи позивача. Саме дослідження обставин справи здійснено уповноваженою особою відповідача не об'єктивно, упереджено, з грубим порушенням законних прав позивача, наслідком чого стався факт вчинення протиправних дій з оформленням неправомірної заборони в'їзду на територію України. Тобто, будь-які фактичні дані щодо підстав для заборони в'їзду в Україну, а також докази на обґрунтування такої санкції в рішенні №4 не наведено. Після уточнень позовних вимог представник позивача просив суд визнати протиправними дії відповідача з заборони громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в'їзду в Україну на три роки (з 20.07.2016 року по 20.07.2019 року), а пункт 4 рішення №4 від 22.06.2016 року про примусове повернення з України громадянина Узбекистану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в частині заборони в'їзду визнати не чинним, або скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні підтримував позовні вимоги та просив їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог та просили відмовити у їх задоволенні.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що уповноваженою посадовою особою Державної міграційної служби України в особі Самарського РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Рахматовим В.М. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН №101096 від 22.06.2016 року про те, що громадянин Узбекистану незаконно перебуває на території України, чим грубо порушує Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та п.п.2 п.2 «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України», затвердженого Постановою КМУ №150 від 15.02.2012 року, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.203 КУпАП (а.с.17-18).

Уповноваженою посадовою особою Державної міграційної служби України в особі начальника Самарського РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 101096 від 22.06.2016 року на громадянина Узбекистану ОСОБА_3 у розмірі 510 грн. за порушення, передбачене ч.1 ст.203 КУпАП (а.с.19-20).

Рішенням №4 від 22.06.2016 року про примусове повернення з України громадянина Узбекистану ОСОБА_3, складеного головним спеціалістом Самарського РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Рахматовим В.М. було примусово повернуто за межі України громадянина Узбекистана ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов'язано залишити територію України у термін до 20 липня 2016 року та заборонено в'їзд в Україну строком на 3 роки з 20.07.2016 року по 20.07.2019 року (а.с.13-14).

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд виходить з наступного.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки.

Згідно ч.3 ст.26 зазначеного Закону у рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання.

Однак, як вбачається з тексту оскаржуваного рішення №4 від 22.06.2016 року про примусове повернення з України громадянина Узбекистану ОСОБА_3, воно взагалі не містить обґрунтування прийнятого рішення про заборону в'їзду позивача в Україну строком на 3 роки (з 20.07.2016 року по 20.07.2019 року) (а.с.13-14).

За правилами ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи той факт, що прийняте відповідачем рішення про заборону в'їзду позивача в Україну в порушення вимог ч.3 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не містить обґрунтування прийняття такого рішення, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо його прийняття, у зв'язку з чим пункт 4 рішення №4 від 22.06.2016 року про примусове повернення з України громадянина Узбекистану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, підлягає скасуванню, як не законне.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 71, 99, 106, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати дії Головного спеціалісту Самарського районного відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Рахматова Валерія Міміталійовича щодо прийняття рішення про заборону в'їзду позивачу на територію України строком на три роки (з 20.07.2016 року по 20.07.2019 року) - протиправними.

Скасувати пункт 4 Рішення №4 про примусове повернення з України громадянина Узбекистану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, від 22 червня 2016 року про заборону в'їзду в Україну строком на 3 роки (з 20.07.2016 року по 20.07.2019 року).

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з моменту отримання її копії.

Суддя О.П.Румянцев