Справа № 813/4609/16
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/4451/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Кухтея Р.В., Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сіволіна Михайла Юрійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 про скасування рішення про реєстрацію права власності,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3.) звернулась з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сіволіна Михайла Юрійовича (далі - відповідач, Державний реєстратор Сіволін М.Ю.) в якому просить скасувати рішення № 6545657 від 09.10.2013 року про реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2, прийняте державним реєстратором Сіволіним М.Ю. на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30.12.2008 року в справі № 2-2077/08.

Ухвалою від 06.02.2016 року суд залучив третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 (далі - третя особа, ОСОБА_2.).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30.12.2008 року, на підставі якого державним реєстратором Сіволіним М.Ю. проведено державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, скасоване рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29.11.2016 року. Вказане є підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації права власності на спірний будинок за ОСОБА_2 Відповідно до «Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено повністю. Суд виходи в з того, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29.11.2016 року скасовано рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30.12.2008 року, на підставі якого у ОСОБА_2 виникло право на спірний будинок.

У разі скасування рішення суду, на підставі якого проведено реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасуванню підлягає також і рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, третя особа подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Покликання маються на те, що справу розглянуто без участі третьої особи ОСОБА_2 У зв'язку з цим, приховано перед судом першої інстанції, що на сьогоднішній день на розгляді Пустомитівського районного суду Львівської області знаходиться справа про визнання права власності на спадкове майно, яким є той же об'єкт і на нього претендують крім позивачки і син ОСОБА_5 Відтак, до вирішення даної справи, позивач буде позбавлена можливості оформити спадкове майно.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне задоволити частково таку з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі заяви за реєстраційним номером 3082635 від 23.09.2013 року Державним реєстратором Сіволіним М.Ю. 09.10.2013 року прийнято рішення №6545657 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

На підставі цього рішення державним реєстратором Реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області Живком Михайлом Олександровичем внесено запис №2818548 про реєстрацію права власності на спірний будинок на ім'я ОСОБА_2

Підставою виникнення в ОСОБА_2 права власності на спірний будинок було рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30.12.2008 року в справі № 2-2077/08 за позовом ОСОБА_2 до ОКП «Бюро технічної інвентаризації та ЕО» про визнання права власності на спадкове майно.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29.11.2016 року №450/2077/08 скасовано вказане рішення суду першої інстанції та в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Зі змісту рішення Апеляційного суду Львівської області від 29.11.2016 року та долучених до матеріалів справи копій заповіту ОСОБА_7 від 29.07.1989 року, заповіту ОСОБА_8 від 12.03.2007 року, а також копій матеріалів спадкової справи № 199/2007, заведеної Пустомитівською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_7, судом встановлено, що ОСОБА_3 є спадкоємицею майна ОСОБА_8, яка, в свою чергу, є спадкоємицею майна, що належало ОСОБА_7, в тому числі і спірного будинку.

У зв'язку з тим, що рішення Державного реєстратора Сіволіна М.Ю. за № 6545657 від 09.10.2013 року не скасоване, позивач не має можливості прийняти спадщину, а тому звернулась до суду з даним позовом.

Аналіз зазначених фактичних обставин дає підстави вважати, що оспореним реєстраційним діям передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне, зокрема, на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Наведена правова ситуація дозволяє дійти такого правового висновку.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАСУ до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Рішення суду першої інстанції, на яке подано апеляційну скаргу, постановлено щодо реєстраційних дій, здійснених на основі юридичних фактів, стосовно яких існує спір про право цивільне, в межах якого (за наявності для цього підстав) можуть бути розв'язані й питання, пов'язані з реєстрацією права власності на будівлю. Позаяк це рішення помилково були розглянуті в порядку адміністративного судочинства.

На підставі наведеного, враховуючи характер спірних правовідносин, позицію Верховного Суду України (викладена в постанові від 24.01.2017 року справа № 815/6165/14) з приводу цього, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, що є наслідком скасування постанови суду та закриття провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 157 КАС України, та у відповідності до ч.2 ст.157 КАС України слід роз'яснити позивачу, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 157, 160, 195, 196 ч.4, 197, 198, 203, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року скасувати та провадження по справі № 813/4609/16 за позовом ОСОБА_3 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сіволіна Михайла Юрійовича , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 про скасування рішення про реєстрацію права власності,- - закрити.

Роз'яснити ОСОБА_2, що даний спір підлягає до розгляду в порядку цивільного судочинства України в судах загальної юрисдикції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Р. В. Кухтей
В. П. Сапіга

Повний текст судового рішення виготовлено 16.06.2017 року.