Справа № 807/2358/15
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 р. Справа № 876/827/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

участю секретаря Смидюк Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.01.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 19.11.2015року звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання неправомірними дій щодо відмови надання позивачеві дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зазначеної у графічних матеріалах для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,99 га. та зобов'язання надати позивачеві дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зазначеної у графічних матеріалах для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,99 га.

В обґрунтування позову покликається на те, що 06.08.2015 року позивачем було подано до відповідача клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,99 га. з подальшою передачею у власність. В даному клопотанні позивач вказав цільове призначення земельної ділянки, її орієнтовні розміри та кадастровий номер земельної ділянки, а також додав графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Однак, відповідач в наданій відповіді від 04.09.2015 р. № ДС-31-7-0.6-4203/21-15 зазначив, що клопотання не може бути задоволено, оскільки відповідно до ч. 5, ч. 6 ст. 6 Закону України "Про захист персональних даних" позивачем не було надано копії паспорту та ідентифікаційного коду, не вказано адреси земельної ділянки, а у відповідності до наданих графічних матеріалів зазначена земельна ділянка відноситься до земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відтак, позивач надав до відповідача доповнення до клопотання від 06.08.2015 року, в якому надав копії необхідних документів, а саме: копію паспорта громадянина України, копію ідентифікаційного коду та графічні матеріали, а також, зазначив, що при наданні ним графічних матеріалів, в яких зазначений кадастровий номер, було б не доцільно вимагати від нього зазначати ще і місцезнаходження земельної ділянки. Також, позивач в судовому засіданні зазначав, що відповідач у відповідності до чинного законодавства України не наділений повноваженнями перевіряти та обробляти персональні дані громадян. Однак, згідно листа відповідача від 29.10.2015 року № ДС-31-7-0.6-6261/21-15 було відмовлено позивачеві в задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,99 га. з подальшою передачею у власність. Разом з тим, позивач в судовому засіданні наголошував, що наказ відповідача від 29.05.2015 р. № 1618-СГ "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду" був прийнятий з порушенням чинного законодавства України. Зокрема, у відповідності до оприлюдненої інформації на офіційному сайті Міністерства юстиції України, в частині повідомлення про результати проведених прилюдних торгів, Міжнаціональна універсальна товарно-сировинна біржа "ЕПСІЛОН" не проводила торгів щодо продажу біологічних активів Державного підприємства Радгосп-завод "Ужгородський". Також, до Фонду державного майна України позивачем 24.12.2015 р. був направлений інформаційний запит з проханням надати інформацію щодо продажу біологічних активів Державного підприємства Радгосп-завод "Ужгородський", однак відповіді на даний інформаційний запит не було отримано. Разом з тим, позивач зазначав, що у відповідності до ч. 3 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Відтак, оскільки дана ділянка перебуває в державній власності, отже і багаторічні насадження які на ній знаходяться перебувають в державній власності, а термін "біологічні активи" відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 18.11.2005 р. №790 використовується для бухгалтерського обліку. Так, на підставі вище викладеного, позивач просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Оскаржуваною постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.01.2016 року в задоволенні позовної заяви - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, що згідно листа відповідача від 29.10.2015 року № ДС-31-7-0.6-6261/21-15 було відмовлено позивачеві в задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,99 га. з подальшою передачею у власність. Разом з тим, наказ відповідача від 29.05.2015 р. № 1618-СГ "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду" був прийнятий з порушенням чинного законодавства України. Зокрема, у відповідності до оприлюдненої інформації на офіційному сайті Міністерства юстиції України, в частині повідомлення про результати проведених прилюдних торгів, Міжнаціональна універсальна товарно-сировинна біржа "ЕПСІЛОН" не проводила торгів щодо продажу біологічних активів Державного підприємства Радгосп-завод "Ужгородський". Також, до Фонду державного майна України позивачем 24.12.2015 р. був направлений інформаційний запит з проханням надати інформацію щодо продажу біологічних активів Державного підприємства Радгосп-завод "Ужгородський", однак відповіді на даний інформаційний запит не було отримано. Разом з тим, позивач зазначав, що у відповідності до ч. 3 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Відтак, оскільки дана ділянка перебуває в державній власності, отже і багаторічні насадження які на ній знаходяться перебувають в державній власності, а термін "біологічні активи" відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 18.11.2005 р. №790 використовується для бухгалтерського обліку. Так, на підставі вище викладеного, позивач просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що з метою реалізації позивачем права на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,99 га., позивачеві у відповідності до листа від 04.09.2015 року за №ДС-31-7-0.6-4203/21-15 було запропоновано надати відповідачеві копії паспорта громадянина України (1,2,11сторінка), ідентифікаційний код, дати згоду на обробку його персональних даних, вказати адресу земельної ділянки (за межами населеного пункту, сільська рада, район) . Так, в доповнення до поданого клопотання від 06.08.2015 року позивачем було надано до відповідача копію паспорта громадянина України, копію ідентифікаційного коду та графічні матеріали . Однак, позивачем не було надано до відповідача 11 сторінку паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію постійного місця проживання. Так, у відповідності до листа від 29.10.2015 року №ДС-31-7-0.6-6261/21-15 відповідачем було роз'яснено позивачеві, що його клопотання не може бути задоволено, оскільки ним не було надано для обробки персональних даних 11 сторінку паспорта громадянина України, не вказано адреси земельної ділянки (за межами населеного пункту, сільська рада, район), а згідно до наданих графічних матеріалів вказана земельна ділянка відноситься до земель ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код 01.01), відтак, надання у власність земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва не входить до компетенції відповідача .

Як вбачається з матеріалів справи, згідно до Договору купівлі-продажу від 29.11.2014 року укладеного між Державним підприємством Радгосп-завод "Ужгородський", в особі голови комісії з ліквідації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як переможця прилюдних торгів (аукціону), проведених 24.06.2014 року Міжнаціональною універсальною товарно-сировинною біржею "ЕПСІЛОН" (МУТСБ "ЕПСІЛОН") було продано біологічні активи - плодоносні дерева яблуні, які розташовані на земельній ділянці площею 16,2674 га, за кадастровим номером :55:001:0408, цільове призначення: 01.01, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення . Так, 29.05.2015 року на земельну ділянку щодо якої звернувся позивач, відповідачем було видано ОСОБА_3 наказ за № 1618-СГ "Про надання дозволу на розроблення, проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки в оренду" із зміною цільового призначення земель для садівництва .

Позивач в судовому засіданні та у відповідності до додаткових пояснень до позовної заяви наголошував, що наказ відповідача від 29.05.2015 р. № 1618-СГ "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду" був прийнятий з порушенням чинного законодавства України, оскільки у відповідності до оприлюдненої інформації на офіційному сайті Міністерства юстиції України, в частині повідомлення про результати проведених прилюдних торгів, Міжнаціональна універсальна товарно-сировинна біржа "ЕПСІЛОН" не проводила торгів щодо продажу біологічних активів Державного підприємства Радгосп-завод "Ужгородський", а право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Однак, позивачем не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування твердження про те, що наказ відповідача від 29.05.2015 р. № 1618-СГ "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду" був прийнятий з порушенням чинного законодавства України.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Судом встановлено, що 06.08.2015 року позивач звернувся із клопотанням до відповідача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,99 га. для ведення особистого селянського господарства . До цієї заяви позивачем було додано графічні матеріали .

Відповідно до п.п. 1-3, 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у. Закарпатській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.03.2015 р. № 16, відповідач є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та йому підпорядковане. Голова місцевої державної адміністрації координує діяльність відповідача і сприяє йому у виконанні покладених на нього завдань.

Відповідач відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території Закарпатської області.

У відповідності до ч. 1 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно до ч. 2 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набуваються права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно до ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Так, у відповідності до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відтак, у відповідності до вимог п. б ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності мають право набути саме громадяни України. Разом з тим, у відповідності до п. 1 ст. 5 Закону України "Про громадянство України" документами, що підтверджують громадянство України є паспорт громадянина України.

Згідно до Положення "Про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон", затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-XII паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт дійсний для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Однак, під час подачі позивачем клопотання про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,99 га. для ведення особистого селянського господарства, останнім на підтвердження того, що він є дійсно громадянином України не було надано до відповідача документа, що підтверджує громадянство України, а саме: паспорта громадянина України.

Також, згідно до ч. 5 ст. 6 Закону України "Про захист персональних даних" від 01.06.2010 року № 2297-VI (далі - Закон України № 2297-VI) обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб'єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України № 2297-VI не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У відповідності до ч. 2 ст. 14 Закону України № 2297-VI поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно до ч.1 ст. 16 Закону України № 2297-VI порядок доступу до персональних даних третіх осіб визначається умовами згоди суб'єкта персональних даних, наданої володільцю персональних даних на обробку цих даних, або відповідно до вимог закону. Порядок доступу третіх осіб до персональних даних, які знаходяться у володінні розпорядника публічної інформації, визначається Законом України № 2297-VI.

У відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 02.09.1993 року № 3423-XII на одинадцятій - шістнадцятій сторінці паспорта громадянина України робляться відмітки про реєстрацію постійного місця проживання громадянина.

Таким чином, з метою реалізації позивачем права на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,99 га., позивачеві у відповідності до листа від 04.09.2015 року за №ДС-31-7-0.6-4203/21-15 було запропоновано надати відповідачеві копії паспорта громадянина України (1, 2, 11 сторінка), ідентифікаційний код, дати згоду на обробку його персональних даних, вказати адресу земельної ділянки (за межами населеного пункту, сільська рада, район). Так, в доповнення до поданого клопотання від 06.08.2015 року позивачем було надано до відповідача копію паспорта громадянина України, копію ідентифікаційного коду та графічні матеріали .

Однак, позивачем не було надано до відповідача 11 сторінку паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію постійного місця проживання. Так, у відповідності до листа від 29.10.2015 року № ДС-31-7-0.6-6261/21-15 відповідачем було роз'яснено позивачеві, що його клопотання не може бути задоволено, оскільки ним не було надано для обробки персональних даних 11 сторінку паспорта громадянина України, не вказано адреси земельної ділянки (за межами населеного пункту, сільська рада, район), а згідно до наданих графічних матеріалів вказана земельна ділянка відноситься до земель ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код 01.01), відтак, надання у власність земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва не входить до компетенції відповідача .

Як вбачається з матеріалів справи, згідно до Договору купівлі-продажу від 29.11.2014 року укладеного між Державним підприємством Радгосп-завод "Ужгородський", в особі голови комісії з ліквідації ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як переможця прилюдних торгів (аукціону), проведених 24.06.2014 року Міжнаціональною універсальною товарно-сировинною біржею "ЕПСІЛОН" (МУТСБ "ЕПСІЛОН") було продано біологічні активи - плодоносні дерева яблуні, які розташовані на земельній ділянці площею 16,2674 га, за кадастровим номером :55:001:0408, цільове призначення: 01.01, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення . Так, 29.05.2015 року на земельну ділянку щодо якої звернувся позивач, відповідачем було видано ОСОБА_3 наказ за № 1618-СГ "Про надання дозволу на розроблення, проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки в оренду" із зміною цільового призначення земель для садівництва .

Позивач в судовому засіданні та у відповідності до додаткових пояснень до позовної заяви наголошував, що наказ відповідача від 29.05.2015 р. № 1618-СГ "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду" був прийнятий з порушенням чинного законодавства України, оскільки у відповідності до оприлюдненої інформації на офіційному сайті Міністерства юстиції України, в частині повідомлення про результати проведених прилюдних торгів, Міжнаціональна універсальна товарно-сировинна біржа "ЕПСІЛОН" не проводила торгів щодо продажу біологічних активів Державного підприємства Радгосп-завод "Ужгородський", а право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Однак, позивачем не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування твердження про те, що наказ відповідача від 29.05.2015 р. № 1618-СГ "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду" був прийнятий з порушенням чинного законодавства України. Разом з тим, суд констатує, що згідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Таким чином, суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, в якості способу захисту своїх прав позивач просить: визнати неправомірними дій щодо відмови надання позивачеві дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зазначеної у графічних матеріалах для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,99 га. та зобов'язати надати позивачеві дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зазначеної у графічних матеріалах для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,99 га. Таким чином, законність або не законність наказу відповідача від 29.05.2015 р. № 1618-СГ не є предметом розгляду даної справи в межах поданих позивачем позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Таким чином, позивач не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ч 3 160 ст. 195, 196, 199, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.01.2016 року у справі № 807/2358/15 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар