Справа № 462/9623/13-а
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/4887/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 06 червня 2014 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасування розпорядження,-

В С Т А Н О В И В :

16 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради за №603 від 04 жовтня 2013 року ,,Про самочинне будівництво, здійснене ОСОБА_1".

Постановою від 06 червня 2014 року Залізничний районний суд м. Львова у задоволенні позовних вимог відмовив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на її доводи про те, що стовпці під огорожу вона встановила на земельній ділянці, яка знаходиться у її користуванні.

Крім того, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про встановлення нею фундаменту та стовпців під огорожу, оскільки земельна ділянка була розділена і вони встановили стовпці не під огорожу, а для відмітки, встановленої рішенням суду та виконавчою службою.

З огляду на викладене позивач просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Постановою від 24 листопада 2015 року Львівський апеляційний адміністративний суд скасував постанову Залізничного районного суду м. Львова від 06 червня 2014 року та прийняв нову постанову, якою позов задовольнив повністю: визнав протиправним та скасував розпорядження Залізничної районної адміністрації від 04 жовтня 2013 року № 603 ,,Про самочинне будівництво, здійснене гр. ОСОБА_1 ".

22 березня 2017 року Вищий адміністративний суд України за наслідками касаційного перегляду справи виніс ухвалу, якою скасував постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року, а справу направив на новий апеляційний розгляд до суду апеляційної інстанції.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 є власником 27/50 ідеальних частин, а третя особа ОСОБА_2 - 23/50 таких частин будинковолодіння на АДРЕСА_1 (а.с.23-32).

Рішеннями Залізничного районного суду м.Львова від 06 вересня 2012 року та апеляційного суду Львівської області від 03 грудня 2012 року встановлений порядок користування між співвласниками прибудинковою земельною ділянкою. При цьому кожному із співвласників виділені відокремлені земельні ділянки, а кругом будинку і входу до частини будинку ОСОБА_2 - земельна ділянка шириною 1м. залишена у спільному користуванні (а.с.9-17).

На зазначеній прибудинковій території позивачка збудувала капітальну споруду, що стверджується актом Львівського комунального підприємства (ЛКП) ,,Богданівка" від 05.09.2013 року та наданими позивачем фотокартками (а.с.44, 57-59, 189-192).

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації від 04 жовтня 2013 року № 603 ,,Про самочинне будівництво, здійснене гр. ОСОБА_1" зобов'язано ОСОБА_1, співвласницю будинку АДРЕСА_1 у термін до 15 грудня 2013 року демонтувати фундамент під огорожу довжиною 7,70 м. з трьома металевими стовпцями та сім металевих стовпців під огорожу довжиною 9,60 м., самочинно влаштовані на землях комунальної власності міста у подвір'ї будинку АДРЕСА_1 (пункт 2). При невиконанні ОСОБА_1 пункту 2 даного розпорядження Львівському комунальному підприємству ,,Богданівка" доручено у термін до 30 грудня 2013 року підготувати та передати в юридичний відділ Залізничної районної адміністрації відповідні документи для заявлення позову в суд про примусове виконання пункту 2 даного розпорядження (пункт 3) (а.с.6, 126).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що при прийнятті оскарженого відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, оскільки фундамент під огорожу довжиною 7,70 м. з трьома металевими стовпцями та сім металевих стовпців під огорожу довжиною 9,60 м. влаштовані самочинно на землях комунальної власності територіальної громади м. Львова у подвір'ї будинку АДРЕСА_1, а отже, з порушенням встановленого законом порядку, без належного дозволу та рішення відповідних органів.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження органів місцевого самоврядування (у тому числі виконавчих органів міських рад) у сфері будівництва передбачені Законами України: від 20.05.1999 року № 687-XIV ,,Про архітектурну діяльність", від 16.11.1992 року № 2780-ХІІ ,,Про основи містобудування", від 21.05.1997 року № 280/97-ВР ,,Про місцеве самоврядування в Україні", а також Цивільним кодексом України.

Згідно з ч.3 ст.13 Закону України ,,Про архітектурну діяльність" органи місцевого самоврядування здійснюють свою діяльність у сфері містобудування та архітектури відповідно до Закону України ,,Про місцеве самоврядування в Україні".

Підпунктом 3 п. ,,б" ч. 1 ст. 31 Закону України ,,Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить делеговане повноваження із здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Згідно з ч.10 ст.59 Закону України ,,Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Таким чином, об'єктом самочинного будівництва може бути житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно.

Наведені нормативно-правові акти також підтверджують наявність у виконавчих органів міської ради ( в тому числі і районних адміністрацій у місті) компетенції по розгляду питань щодо самочинного будівництва чи інших порушень будівельних норм і правил, зокрема з питань благоустрою.

Статтею 2 Закону України ,,Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Виходячи з наведеного колегія суддів дійшла висновку, що огорожа, яка не є нерухомим майном, не може вважатись самочинним будівництвом.

За змістом ст.21 Закону України ,,Про благоустрій населених пунктів" (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) елементами (частинами) об'єктів благоустрою є, зокрема, малі архітектурні форми (далі - МАФ) - елемент декоративного чи іншого оснащення об'єкта благоустрою. До таких, між іншим, належать огорожі, ворота, ґрати. Розміщення МАФ здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об'єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України ,,Про благоустрій населених пунктів" встановлено, що до об'єктів благоустрою населених пунктів належать прибудинкові території.

Пунктом 1.10 Правил благоустрою м. Львова, затверджених ухвалою Львівської міської ради за № 376 від 21 квітня 2011 року, визначено, що мала архітектурна форма - штучний архітектурно-об'ємний елемент (лави, урни, зупинки громадського транспорту, паркани, огорожі тощо);

самочинне встановлення (малої архітектурної форми, відкритого літнього майданчика, засобу зовнішньої реклами) - це встановлення малої архітектурної форми, відкритого літнього майданчика, засобу зовнішньої реклами, дозвіл на встановлення яких не видавався або закінчився і не був продовжений у передбачені терміни або був скасований у встановленому порядку.

Відповідно до пункту 12.2.6 зазначених Правил самочинно встановлені малі архітектурні форми (далі - МАФ) підлягають демонтажу без попереднього судового розгляду. Демонтаж, перевезення та зберігання самочинно збудованих МАФ здійснює особа, яка самочинно встановила МАФ, за власні кошти або відповідна районна адміністрація з подальшим відшкодуванням власниками витрат на демонтаж перевезення та зберігання самочинно збудованих МАФ їх власниками. Якщо у процесі демонтажу не звернулися зацікавлені особи і не надали документи, що засвідчують право власності на МАФ, то МАФ демонтується і перевозиться на майданчик тимчасового зберігання і знаходиться там до прийняття остаточного рішення відповідно до законодавства України.

Крім того, пункт 5.1 Положення про порядок влаштування огорож у м. Львові, затвердженого рішенням Львівської міської ради за № 834 від 09 вересня 2011 року, передбачав, що особа, яка має намір влаштувати огорожу, повинна отримати дозвіл (розпорядження голови районної адміністрації) на проведення таких робіт.

На підставі викладеного апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач встановила стовпці під огорожу з порушенням наведених нормативних актів, а тому відповідач прийняв оскаржене розпорядження обґрунтовано та в межах своїх повноважень.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.1 ст. 41, ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Залізничного районного суду м. Львова від 06 червня 2014 року у справі № 462/9623/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складенні ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

Т.І. Шинкар

Ухвала в повному обсязі складена 21 червня 2017 року.