Справа № 810/817/17
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2017 року м. Київ № 810/817/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області

про визнання неправомірним та скасувати рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання неправомірним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 03.11.2016 № -1290.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується з правомірністю оскаржуваного рішення, оскільки відповідачем при прийнятті рішення не було прийнято до уваги, що позивачем було дотримано вимоги щодо строків сплати єдиного внеску, передбачених Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", що підтверджується відповідною квитанцією та платіжним дорученням.

Одночасно, позивач вказує, що ним помилково було сплачено єдиний соціальний внесок за 2015 рік не на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2, що передбачений для зарахування єдиного соціального внеску, а на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 про що позивач повідомив контролюючий орган та просив перерахувати сплачені кошти на правильний рахунок, однак відповідачем було перераховано лише частину коштів у розмірі 2 762,47 грн. замість повної суми у розмірі 89 995,42 грн.

Крім того, позивач обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на зміст постанови Верховного суду України від 16.06.2015, відповідно до якої здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету в строк, встановлений Податковим кодексом України, має кваліфікуватись, як дія, хоча й помилкова. Для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов'язання необхідно встановити, що у строк, передбачений Податковим кодексомУкраїни, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету. Дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених Податковим кодексомУкраїни.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник позивача у судове засідання призначене на 30.05.2017 не з'явився, водночас в цей же день, через канцелярію суду представником позивача було подане клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання також не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 947).

30.05.2017 через канцелярію суду представником відповідача було подано клопотання про розгляд справи без участі представників відповідача в порядку письмового провадження.

Водночас, в матеріалах справи, містяться письмові заперечення проти позову, в яких відповідач не погоджується з позовними вимогами позивача та наполягає, що спірне рішення прийнято правомірно і у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачем 23.12.2015 було перераховано на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 (отримувач: ДПІ у К-Святошинському р-н., код - 39471029, банк - ГУ ДКСУ у Київській області, код банку - 821018) кошти у розмірі 87 540,42 грн., призначення платежу - сплата єдиного соціального внеску за 2015 рік, що підтверджується квитанцією від 23.12.2015 № 14851855 (а.с. 11).

Крім того, 29.03.2016 позивачем перераховано за тими самими реквізитами 2 455,00 грн, призначення платежу - доплата єдиного соціального внеску за 2015 рік, що підтверджується платіжним дорученням від 29.03.2016 № 8 (а.с. 12).

Таким чином, судом встановлено, що позивачем здійснено сплату єдиного соціального внеску за 2015 рік на підставі вказаних платіжних документів у розмірі 89 995,42 грн.

В той же час, 10.06.2016 відповідачем було встановлено, що позивачем було помилково сплачено єдиний соціальний внесок за 2015 рік на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1, а не на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2, що передбачений для зарахування єдиного соціального внеску.

Позивач у свою чергу 10.06.2016 звернувся до відповідача з заявою про перерахування помилково сплачених коштів у сумі 89 995,42 грн. на правильний рахунок (а.с. 13).

Як встановлено судом з заперечень на позов та з наданої відповідачем картки облікового рахунку позивача, 08.08.2016 відповідачем було перераховано з одного бюджетного рахунку на інший 182, 31 грн. (платіжне доручення від 08.08.2016 № 12), 15.08.2016 відповідачем було перераховано з одного бюджетного рахунку на інший 629,00 грн. (платіжне доручення від 15.08.2016 № 12/1), 17.08.2016 відповідачем було перераховано з одного бюджетного рахунку на інший 303, 16 грн. (платіжне доручення від 17.08.2016 № 12/2), 23.08.2016 відповідачем було перераховано з одного бюджетного рахунку на інший 638 грн. (платіжне доручення від 23.08.2016 № 12/3), 29.08.2016 відповідачем було перераховано з одного бюджетного рахунку на інший 1010 грн. (платіжне доручення від 29.08.2016 № 12/4) (а.с. 44-47).

Також судом встановлено, що позивачем 26.08.2016 перераховано на рахунок відповідача 76 216 грн. (сплата суми податків і зборів/єдиного внеску), що підтверджується карткою облікового рахунку позивача.

03.11.2016 року Києво - Святошинською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на підставі частини 10 та пункту 2 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, прийнято рішення № -1290, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 17 998,58 грн. та пеню у розмірі 10 302,45 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку, однак за наслідками такого оскарження рішення залишено без змін, а скарги без задоволення.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам викладеним в ухвалі Вищого адміністративного суду, суд зазначає про таке.

Відповідно до преамбули Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464) цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно з положеннями пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є: особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону № 2464 єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Частиною 7 статті 9 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники, зазначені в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, які не мають банківського рахунку, сплачують внесок шляхом готівкових розрахунків через банки чи відділення зв'язку.

Відповідно до частини 8 статті 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця .

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

У той же час, відповідно до частини 3 статті 25 Закону № 2464 суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Згідно з частиною 10 статті 25 Закону № 2464 на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до пункту 2 частини 10 статті 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Пунктом 1 частини 10 статті 9 Закону №2464 визначено, що днем сплати єдиного внеску вважається у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Враховуючи той факт, що останній платіж щодо сплати єдиного соціального внеску за 2015 рік позивач здійснив 29.03.2016, суд дійшов висновку, що позивачем не порушено граничний строк сплати єдиного соціального внеску за 2015 рік.

Судом встановлено, що позивачем при сплаті єдиного соціального внеску помилково зазначено розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 замість № НОМЕР_1, в той же час, судом встановлено, що вказаний розрахунковий рахунок належить відповідачу та належить також для сплати єдиного соціального внеску «для підприємців», що не заперечує відповідач.

За наведених обставин, суд вважає, що перерахувавши кошти на розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 замість № НОМЕР_1, позивачем не завдано шкоди для Державного бюджету.

Крім того, позивач звертався 10.06.2016 до відповідача з відповідною заявою про перерахування помилково сплачених коштів на правильний рахунок, однак відповідач перерахував сплачені позивачем кошти не в повній мірі.

Враховуючи викладене, суд вважає, що здійснення помилки під час перерахування суми зобов'язання до державного бюджету в строк, встановлений частиною 8 статті 9 Закону № 2464, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознаки бездіяльності платника при сплаті єдиного соціального внеску, не можуть бути підставою для застосування штрафів та пені, передбачених статтею 25 Закону № 2464.

Крім того, на переконання суду, для підтвердження факту несплати єдиного соціального внеску необхідно встановити, що у строк, передбачений частиною 8 статті 9 Закону № 2464, платник не вчиняв дії, спрямовані на перерахування єдиного соціального внеску до державного бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення розрахункового рахунку у платіжному дорученні під час сплати суми зобов'язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату/несвоєчасну сплату ЄСВ у визначений Законом № 2464 строк, а відтак і для застосування на його підставі штрафних (фінансових) санкцій та пені.

Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 16.06.2015 по справі №21-377а15.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до статей 11 і 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частина 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління ".

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення, а саме щодо невчасної сплати позивачем єдиного соціального внеску за 2015 рік, отже наявні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання неправомірним і скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 03.11.2016 № -1290.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 640,00 грн., підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 122, 158 - 163, 167 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати неправомірним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 03.11.2016 № -1290.

3. Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.