Справа № 462/1774/17
Суддя: Палюх Н. М.
Дата ухвалення: 2017-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 462/1774/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 червня 2017 року Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Палюх Н.М.

при секретарі Андрушко Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі

в с т а н о в и в:

Позивач 20.04.2017 року звернувся в суд з позовом до відповідача про скасування постанови серії АР № 541238 від 30.03.2017 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП і накладення на нього адміністрнативного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 30.03.2017р. інспектором взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_2 винесено постанову серії АР № 541238, згідно якої його визнано винним за ч.1 ст.122 КУпАП та оштрафовано на 255 грн., так як він 30.03.2017р. здійснив стоянку на проїзній частині дороги в два і більше ряди. Вважає дану постанову про порушення ним правил дорожнього руху незаконною та необгрунтованою, оскільки насправді порушення ПДР не було. Так, 30.03.2017 року близько 11 год. 00 хв. він рухався на своєму транспортному засобі «Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Городоцькій в сторону міста. Рухаючись по лівій смузі ( односторонній рух) на вул. Городоцькій, 63 перед ним була перешкода у вигляді стоячого поліцейського автомобіля. Побачивши, що поліцейський та жінка у цивільному одязі сідають у вищезгаданий автомобіль, він зрозумів, що вони зараз поїдуть. Через інтенсивний рух на сусідній справа від нього смузі, він вирішив не змінювати смугу, оскільки йому потрібно було повернути ліворуч і почекати поки поїде цей автомобіль. Проте, вищезгадана жінка та поліцейський не сіли в автомобіль, а почали розмовляти між собою, далі до нього підійшов поліцейський і склав постанову про порушення ним правил дорожнього руху, а саме правил стоянки. Проте відповідно до п.1.10 ПДР, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306, стоянка це припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин не пов»язаних з необхідністю вимог цих правил, посадкою ( висадкою ) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу. З моменту зупинки позивача та до того, як до нього підійшов поліцейський пройшло близько 1-2 хв. Крім цього, як було зазначено вище, він не міг оминути поліцейський автомобіль через інтенсивний рух. При складанні та розгляді постанови про порушення ним правил дорожнього руху було порушено процесуальне законодавство України, а саме процедуру розгляду адміністративної справи, складання постанови, а також його право на правову допомогу. Вважає, що спірна постанова від 30.03.2017 р. підлягає скасуванню.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, покликаючись на мотиви такого та зазначив, що30.03.2017 року близько 11 год. 00 хв. він рухався на своєму транспортному засобі «Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Городоцькій в сторону міста. Рухаючись по лівій смузі дороги з одностороннім рухом по вул. Городоцькій, 63 у м. Львові, під"їхав до автомобіля патрульної поліції, який стояв на його смузі руху, а біля автомобіля знаходились інспектор поліції та жінка в цивільному одязі. Побачивши, що інспектор поліції відкриває двері свого автомобіля і жінка щось в такий кладе, він зрозумів, що цей автомобіль зараз поїде. Відтак, він, враховуючи, що в правій смузі руху рухається колона автомобілів та те, що йому потрібно повернути ліворуч, став чекати коли поїде цей автомобіль. Однак, інспектор поліції передумав їхати та закрив двері автомобіля, чому він запитав його, чи має останній намір їхати, у відповідь на що інспектор патрульної поліції підійшов до нього та ствердив, що він порушив правила стоянки і склав відносно нього спірну постанову. Також зазначив, що він не здійснював стоянки, а зупинка його транспортного засобу на дві хвилини була вимушеною та відповідала вимогам Правил Дорожнього руху. При складанні та розгляді постанови про порушення ним правил дорожнього руху інспектором поліції було порушено процесуальне законодавство України, а саме процедуру розгляду адміністративної справи, складання постанови, а також його право на правову допомогу. Вважає, що спірна постанова винесене інспектором взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_2 безпідставно та є неправомірною. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача - Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції в судове засідання не зявився, хоча належно повідомлявся про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив і суд вважає за можливе, розглянути справу без його участі.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом, 30.03.2017р. інспектором взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_2 винесено постанову серії АР № 541238 про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. /а.с.6/ за те, що він 30.03.2017р. здійснив стоянку на проїзній частині дороги в два і більше ряди.

Позивач в судовому засіданні ствердив, що він, рухаючись по лівій смузі дороги з одностороннім рухом по вул. Городоцькій, 63 у м. Львові, під"їхав до автомобіля патрульної поліції, який стояв на його смузі руху, а біля автомобіля знаходились інспектор поліції та жінка в цивільному. Побачивши, що інспектор поліції відкриває двері свого автомобіля і жінка щось в такий кладе, він зрозумів, що цей автомобіль зараз поїде. Відтак, він, враховуючи, що в правій смузі руху рухається колона автомобілів та те, що йому потрібно повернути ліворуч, став чекати коли поїде автомобіль патрульної поліції. Однак, інспектор поліції передумав їхати та закрив двері свого автомобіля, чому позивач запитав його, чи останній має намір їхати, у відповідь на що інспектор патрульної поліції підійшов до позивача та ствердив, що він порушив правила стоянки і склав відносно нього спірну постанову, при цьому проігнорував клопотання позивача про надання йому можливості скористатися правовою допомогою, чим порушив його право на захист. Також ОСОБА_1 зазначив, що він не здійснював стоянки, а зупинка його транспортного засобу на дві хвилини була вимушеною та відповідала вимогам Правил Дорожнього руху.

Наведене вище також підтверджується переглянутими в судовому засіданні матеріалами відеофіксації з реєстратора автомобіля позивача, які містяться в матеріалах справи, згідно яких вбачається, що дійсно в правій смузі руху рухалась колона автомобілів, в крайній лівій смузі стояли припарковані автомобілі, а позивач рухався в лівій смузі для руху транспортних засобів, по якій стояв автомобіль патрульної поліції, що свідчить про те, що зупинка транспортного засобу позивача на дві хвилини була вимушеною та що він не здійснював стоянки на проїзній частині дороги в два і більше ряди.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Положення ст. 222 КУпАП передбачають, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, Правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 66 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що судом не здобуто, а відповідачем не представлено належних і допустимих доказів на підтвердження того, що 30.03.2017р. ОСОБА_1 здійснив стоянку на проїзній частині дороги в два і більше ряди, суд приходить до висновку, що постанову серії АР № 541238 від 30.03.2017р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.122 ч.1 КУпАП і накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. слід скасувати, а адміністравне провадження по цьому факту щодо ОСОБА_1 закрити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 55, 62 Конституції України, ст.ст. 11, 66, 69 71, 86 КАС України і ст.ст.122, 222, 245, 252, 247, 280, 288 КУпАП, суд,

постановив:

Позов задовольнити.

Постанову серії АР №541238 від 30.03.2017р. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП і накладення на нього адміністрнативного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. скасувати, а адміністравне провадження по цьому факту щодо ОСОБА_1 закрити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до адміністративного суду апеляційної інстанції через Залізничний районний суд м. Львова з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Палюх Н.М.