Справа № 592/3099/17
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 р.Справа № 592/3099/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Донець Л.О. , Мельнікової Л.В.

за участю секретаря судового засідання Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.03.2017р. по справі №592/3099/17

за позовом ОСОБА_1

до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області

про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із адміністративним позовом до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, в якому, з урахуванням уточнень, просив у зв'язку з порушенням управлінням Пенсійного фонду України в м. Суми вимог чинного законодавства в т.ч. встановлених строків виплати нарахованої пенсії і безпідставним неповерненням стягнутих коштів з його пенсії, забезпечити захист прав, свобод та інтересів пенсіонера Збройних Сил України у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку відповідача - органу державної влади, його посадових і службових осіб при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду у судовому засіданні заявленого позову та стягнути у встановленому порядку з Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на користь позивача в рахунок відшкодування завданої шкоди: відповідно до вимог ст. 22, 1166, 1173, 1174 ЦК України завдану матеріальну шкоду згідно розрахунку ціни позову 80037,77 гривень; відповідно до вимог ст. 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України завдану моральну шкоду згідно розрахунку ціни позову 48000,00 гривень; перерахувати зазначені кошти на загальну суму 128037,77 гривень на реквізити вказані позивачем.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.03.2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погодившись із судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить у відповідності до ст. 204 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) скасувати ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.03.2017 року, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а також неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та направити справу для продовження розгляду до Ковпаківського районного суду м. Суми.

Відповідач правом надання письмових заперечень на апеляційну скаргу не скористався.

Позивач та представник відповідача про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Від позивача засобами електронного зв'язку надійшло клопотання, в якому просив:

- дотриматись вимог ст. 3 Конституції щодо виконання судом, як гілкою державної влади, основного обов'язку держави - утвердження і забезпечення прав і свобод людини- полковника ЗС у відставці ОСОБА_1 та за відповідальністю за її виконання забезпечити судовий захист за ст. 55 Конституції шляхом справедливого, неупередженого розгляду скарги;

- розглянути справу в порядку письмового провадженим, яку може бути вирішено не основі наївних у ній доказів, що свідчать про очевидністю порушень норм процесуального права судом першої інстанції, а саме п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС;

- застосувати вимоги про повний захист конституційних прав і свобод у справі;

- застосувати прецедентне право ЄСПЛ (а.с. 84).

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивачем заявлені вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування у сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Із правового аналізу вказаних норм вбачається, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до ч. 2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У відповідності до ч.1 ст.6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно висновків, викладених у п.п. 23, 25 Рішення ЄСПЛ у справі "Проніна проти України", суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен з специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а також давати обґрунтування своїх рішень.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, які дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Таким чином, у контексті наведених приписів до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод.

Стаття 56 Конституції України визначає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 4 частини 4 статті 105 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимогу про стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю.

Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зі змісту наведених норм вбачається, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди виключно за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Колегія суддів зауважує, що згідно ч. 1 ст. 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд до судового розгляду адміністративної справи вживає заходи для всебічного та об'єктивного розгляду і вирішення справи в одному судовому засіданні протягом розумного строку. З цією метою суд може прийняти рішення про проведення попереднього судового засідання (п. 4 ч. 2 ст. 110 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 111 КАС України, попереднє судове засідання проводиться з метою з'ясування можливості врегулювання спору до судового розгляду справи або забезпечення всебічного та об'єктивного вирішення справи протягом розумного строку.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 111 КАС України, для врегулювання спору суд з'ясовує, чи не відмовляється позивач від адміністративного позову, чи не визнає відповідач адміністративний позов, і роз'яснює сторонам можливості щодо примирення.

Якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд: 1) уточнює позовні вимоги та заперечення відповідача проти адміністративного позову; 2) з'ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; 3) визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору і які з них визнаються сторонами, а які належить доказувати; 4) з'ясовує, якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення, та встановлює строки для їх надання; 5) вчиняє інші дії, необхідні для підготовки справи до судового розгляду.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не з'ясував характеру спірних правовідносин, а саме не визначив, чи порушені діями або бездіяльністю відповідача права, свободи або інтереси позивача, що мало наслідком звернення із вимогами про стягнення матеріальної та моральної шкоди, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, є передчасними.

Крім того, підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі встановлені ст.109 КАС України, вони вичерпні і розширеному тлумаченню не підлягають.

Так, в якості підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції послався на положення п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України (заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства).

Разом з тим, згідно ч. 6 ст. 109 КАС України визначено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Проте, в порушення вимог частини шостої статті 109 КАС України, суд не роз'яснив позивачу до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Згідно ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотримання норм процесуального права.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

За змістом частини 4 статті 204 КАС України, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального права, колегія суддів вважає, що ухвала Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.03.2017р. по справі №592/3099/17 не відповідає вимогам ст.159 КАС України, а тому відповідно до вимог п.3 ч. 1 ст. 199 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям нової про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 199, 204, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.03.2017р. по справі №592/3099/17 скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про стягнення матеріальної та моральної шкоди направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи зі стадії відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в силу ч. 2 ст. 211 КАС України, оскільки не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Донець Л.О. Мельнікова Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 16.06.2017 р.