Справа № 800/513/16
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
О К Р Е М А Д У М К А
07 червня 2017 року Справа № П/800/513/16
судді Вищого адміністративного суду України Юрченко В.П. стосовно постанови Вищого адміністративного суду України від 07 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання незаконною та скасування постанови №1615-ІІІ від 29 вересня 2016 року.
1. ОСОБА_1 звернулась до Вищого адміністративного суду України з позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила визнати незаконною та скасувати постанову Верховної Ради України від 29 вересня 2016 року №1615-VІІІ про звільнення її з посади судді Святошинського районного суду м. Києва у зв'язку з порушенням присяги.
07 червня 2017 року колегією суддів Вищого адміністративного суду України у складі головуючого-судді Маринчак Н.Є., суддів: Бухтіярової І.О., Веденяпіна О.А., Приходько І.В., Юрченко В.П. дана справа розглянута у відкритому судовому засіданні.
За результатами розгляду справи, судом ухвалено постанову, якою позов задоволено у повному обсязі, з тих підстав, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови допустив суттєві порушення Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» № 1861-VI від 10 лютого 2010 року (далі - Регламент) в частині належного повідомлення про розгляд питання щодо її звільнення з посади судді (стаття 216-1) та розгляду проекту постанови, який вважається відкликаним з підстав дострокового припинення повноважень народного депутата-ініціатора його внесення (стаття 105).
На мою думку вирішуючи питання законності оскаржуваного рішення Верховної Ради України, Вищий адміністративний суд України не врахував певних суттєвих фактів, які могли б вплинути на висновки суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із положеннями статті 83 Конституції України порядок роботи Верховної Ради України встановлюється Конституцією України та Регламентом Верховної Ради України.
Статтею 216-1 Регламенту передбачений порядок розгляду питань про звільнення суддів.
Зокрема, подання про звільнення судді, обраного Верховною Радою безстроково, вноситься до Верховної Ради Вищою радою юстиції. До подання додаються документи, що підтверджують підстави звільнення, передбачені частиною п'ятою статті 126 Конституції України (частина третя).
Обговорення питання про звільнення судді, обраного Верховною Радою безстроково, на пленарному засіданні Верховної Ради починається з оголошення головуючим на пленарному засіданні Верховної Ради подання Вищої ради юстиції (абз. 2 частини четвертої).
Після доповіді суддя, питання стосовно якого розглядається, має право на виступ.
При звільненні судді на підставі пунктів 4, 5 частини п'ятої статті 126 Конституції України присутність судді є обов'язковою. Такому судді має бути повідомлено про розгляд питання про його звільнення не пізніше ніж за три дні до дня проведення засідання Верховної Ради, на якому розглядатиметься це питання. Такий суддя має право на представника. У разі повторного неприбуття судді, щодо якого розглядається питання про звільнення, на засідання Верховної Ради, за умови повідомлення йому про розгляд питання про його звільнення у строк, передбачений цією частиною, таке питання може бути розглянуто за його відсутності (частина п'ята).
Кожний народний депутат має право ставити запитання доповідачу та безпосередньо судді чи його представнику, висловлювати свою думку, надавати письмові матеріали (частина шоста).
Аналізуючи вказані положення вважаю, що повідомлення судді про розгляд його питання Верховною Радою України щодо звільнення з посади є однією із гарантій незалежності суддівського корпусу.
Колегія суддів, розглядаючи дану справу прийшла до висновку, що належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 було повідомлено про розгляд 29 вересня 2016 року питання про її звільнення відповідачем не надано.
Однак зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачу було відомо про позачергове засідання Верховної Ради України щодо розгляду питання про її звільнення. З даною інформацією вона ознайомилась, про що сама вказує, 27 вересня 2016 року з офіційного веб-сайту Верховної Ради України.
Відтак, на моє переконання, вказана підстава для задоволення позову, та твердження про порушення Регламенту слід пов'язувати не з відсутністю належного повідомлення особи про вказане засідання Верховної Ради України, а встановленням обставини з наданням їй правової оцінки в частині порушення триденного строку такого повідомлення.
2. Крім того, у відповідності до статті 89 Регламенту право законодавчої ініціативи у Верховній Раді належить Президенту України, народним депутатам, Кабінету Міністрів України і Національному банку України.
Право законодавчої ініціативи здійснюється шляхом внесення до Верховної Ради:
1) проектів законів, постанов;
2) проектів інших актів Верховної Ради;
3) пропозицій до законопроектів;
4) поправок до законопроектів.
При цьому під законопроектом розуміється проекти законів, постанов Верховної Ради, які містять положення нормативного характеру.
Так, згідно із частиною другою статті 105 Регламенту законопроект вважається відкликаним, якщо до його прийняття в першому читанні повноваження народного депутата - ініціатора його внесення достроково припинено.
Посилаючись на вказані положення, колегія суддів зауважила, що Верховна Рада України, розглядаючи постанову про звільнення позивача з посади судді не звернула уваги, що воно є відкликаним, так як депутат-ініціатор ОСОБА_3 достроково припинив свої повноваження.
Однак, надаючи правове значення наявним правовідносинам, вважає за необхідне звернути увагу на зміст дефініції законопроекту, що міститься у вже вказаному положенні статті 89 Регламенту.
Зокрема, більш досконалому аналізу підлягає структурна одиниця вказаної категорії - «постанови Верховної Ради України, які містять положення нормативного характеру».
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 16 квітня 2009 року
№ 7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив наступне: «До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 27 грудня 2001 року № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини)».
Враховуючи преюдиційність вказаних рішень Конституційного Суду України, на мій погляд, постанова Верховної Ради України про звільнення судді є ненормативним актом, оскільки за своєю природою встановлює конкретні приписи, звернені до окремого індивіда, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпує свою дію. З урахуванням чого, не підлягає ототожненню із законопроектом, який вважається відкликаним з підстав передбачених частиною другою статті 105 Регламенту.
Суддя Вищого адміністративного суду
України В.П. Юрченко