Справа № 366/708/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 366/708/17 Головуючий у 1-й інстанції: Тетервак Н.А.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Іванківського районного суду Київської області від 05 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Вишгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Вишгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач) про:

- визнання протиправною відмови відповідача щодо призначення позивачу пенсії на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ;

- зобов'язання відповідача призначити та виплачувати з 10.02.2017 р. позивачу пенсію на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передують року звернення - 2014-2016 рр.

Постановою Іванківського районного суду Київської області від 05 травня 2017 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 2008 року позивач отримує пенсію за віком, призначену за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах, відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за списком № 1 за роботу в зоні відчуження.

Водночас, позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році (категорія 2), який відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ, надає йому право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для державних пенсій, на 10 років.

Набуття позивачем зазначеного статусу підтверджується відповідним посвідченням від 04.06.1993 р. серії АН № 011433, а факт виконання робіт по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в с. Розсоха 06.06.1986 р. - довідкою від 22.02.1993 р. № 401.

10.02.2017 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком, відповідно до ст. 55 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом від 22.02.2017 р. № 29/1-К1 позивача було повідомлено про відсутність правових підстав для задоволення його вимог у зв'язку з відсутністю правових підстав.

Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача у призначенні пенсії на підставі ст. 55 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вже скористався своїм правом на призначення пенсії за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку і ст. 55 Закону № 796-ХІІ не регулює порядок призначення пенсії, а лише надає право на зменшення пенсійного віку.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-XII (далі - Закон № 796-ХІІ), «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ст. 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Статтею 10 Закону № 1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

У Преамбулі Закону № 796-ХІІ закріплено, що він визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно зі ст. 1 Закон № 796-ХІІ спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв'язання пов'язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

У ч.1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ закріплено, що особам, учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів зменшення віку для призначення пенсії -10 років.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та цього Закону.

Відповідно до ст.1 Закону № 1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

У ст. 2 Закону № 1788-XII закріплено, що за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; у разі втрати годувальника; за вислугу років.

Статтею 3 Закону №1788-ХІІ передбачено, що право на трудову пенсію мають право особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст. 12 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію мають право чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Відповідно до ст. 13 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за віком на пільгових умовах, це, зокрема, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Статтею 15 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п. 1.8. Порядку № 22-1 особам, які одержують пенсію, призначену органами Пенсійного фонду за іншими законами, або допомогу, призначену органами соціального захисту населення, пенсія призначається з дати виникнення права на неї з урахуванням пункту 1.7 цього розділу.

У п. 1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Пунктами 4.1, 4.2, 4.3 Порядку № 22-1 передбачено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

При прийнятті документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно з ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що за наявності правових підстав для призначення особі пенсії за різними нормативно-правовими актами їй надається право обирати, за яким з них їй буде призначатися пенсія та переходити з пенсії, призначеної за одним законом, на пенсію за іншим.

Аналогічна правова позиція застосована в постанові Вищого адміністративного суду України від 31.05.2016 р. № К/800/43636/15.

При цьому, слід зазначити, що особам, які мають право на зниження пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону № 796-ХІІ, пенсія призначається саме на підставі вказаного Закону № 796-ХІІ та Закону № 1058-IV.

Виходячи з цього, колегія суддів вважає, що в даному випадку дії відповідача щодо відмови у переведенні позивача з пенсії за віком, призначеної на підставі Закону № 1788-ХІІ та Закону № 1058-IV, на пенсію за віком на підставі Закону № 796-ХІІ та Закону № 1058-IV є протиправними.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що за результатами розгляду заяви позивача від 10.02.2017 р. відповідачем було складено лист-відповідь, а не прийнято рішення, як того вимагає ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-IV та п. 4.3 Порядку № 22-1.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що у позовній заяві позивач, зокрема просив визнати протиправною відмову відповідача у призначенні йому пенсії на підставі ст. 55 Закону № 796-ХІІ, що у відповідності до положень ст.ст. 2, 162 КАС України, вказує на обрання ним неправильного способу захисту свого права. Тому, враховуючи вищевикладене, з метою повного і всебічного захисту та відновлення порушеного права позивача та його законного інтересу, відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, апеляційний суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії на підставі ст. 55 Закону № 796-ХІІ та зобов'язати відповідача повторно розглянути зазначене питання у відповідності до норм чинного законодавства та з урахуванням висновків суду.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним, у постанові від 22.04.2014 р. № 21-484а13.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач у своєму адміністративному позові також просив суд зобов'язати відповідача призначити та виплачувати йому з 10.02.2017 р. пенсію на підставі ст. 55 Закону № 796-ХІІ із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передують року звернення, однак, як вбачається з обставин, встановлених вище, на стадії виниклих правовідносин такі позовні вимоги є передчасними, оскільки відповідачем не були реалізовані його дискреційні повноваження щодо прийняття рішення про призначення позивачу вищевказаної пенсії та взагалі не розглядалося питання про застосування показника середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передують року звернення.

Водночас, у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, зазначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, в даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави для задоволення адміністративного позову в частині вищезазначених позовних вимог.

З огляду на це, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта в частині обґрунтування правових підстав для призначення йому пенсії на підставі ст. 55 Закону № 796-ХІІ із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передують року звернення.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_3 - підлягає задоволенню частково, постанова Іванківського районного суду Київської області від 05 травня 2017 року - скасуванню, адміністративний позов - задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Іванківського районного суду Київської області від 05 травня 2017 року - скасувати.

Визнати протиправними дії Вишгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови ОСОБА_3 у призначенні пенсії на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ.

Зобов'язати Вишгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_3 пенсії на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ, у відповідності до норм чинного законодавства та з урахуванням висновків суду.

В задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 21 червня 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.