Справа № 815/2256/17
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2017-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2256/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

секретар судового засідання Станкова О.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕЛЕНИЙ ШЛЯХ» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування Наказу №1014 від 10.04.2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕЛЕНИЙ ШЛЯХ» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування Наказу №1014 від 10.04.2017 року «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ЗЕЛЕНИЙ ШЛЯХ» (код за )».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваним наказом призначено проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ЗЕЛЕНИЙ ШЛЯХ" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 13.08.2014 року по 31.12.2016 року з 21 квітня 2017 року тривалістю 10 робочих днів. Підставами прийняття наказу зазначено пп.20.1.4, п.20.1 ст.20, п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України та план графік на ІІ квартал 2017 року проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання. Позивач вважає, що даний наказ порушує його права і прийняття цього наказу суперечить приписам статті 77 Податкового кодексу України. Так, позивач зазначив, що, наказ №1014 від 10.04.2017 року підписано в.о. ОСОБА_1, який не є ні керівником органу ДФС, ні заступником або уповноваженою особою вказаного органу, у зв'язку з чим відповідачем порушено п.20.4 ст.20, п.77.4 ст.77, п.78.4 ст.78, п.79.2 ст.79, п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України. Позивач посилається на те, що згідно Фінансового звіту суб'єкта малого підприємництва на 31.12.2016 року за попередній 2016 календарний рік має обсяг доходу 10 766 200 грн., що є меншим ніж 20 мільйонів грн. Також, позивач вказує на те, що план-графік документальних планових перевірок на поточний 2017 рік в частині проведення документальної планової перевірки позивача на офіційному веб-сайті ДФС України у строк до 25.12.2016 року не оприлюднювався. Як стверджує позивач, копію оскаржуваного наказу та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки підприємство отримало поштою лише 13 квітня 2017 року, а тому, враховуючи численні порушення з боку податкового органу, позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача надала до суду заперечення (а.с.71-72), відповідно до яких позовні вимоги відповідач не визнає, просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, які обґрунтовані тим, що, наказ №1014 від 10.04.2017 року підписано в.о. начальника ОСОБА_1, на якого згідно наказу ДФС України « 4019-о від 23.12.2016 року покладено виконання обов'язків начальника ГУДФС в Одеській області, а отже, на думку відповідача, оскаржуваний наказ складено на законних підставах. Також відповідачем пояснено, що зміни до податкового законодавства щодо оприлюднення плану-графіку на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня були внесені пунктом 42 Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" від 21.12.2016 року. Як зазначив відповідач, позивач не звернув увагу на те, що дані зміни вступили в силу 01.01.2017 року. Тому відповідач вважає, що не можливо було виконати вимогу, яка зазначена в абз.2 п.77.1 ст.77 ПК України щодо оприлюднення плану-графіка на офіційному веб-сайті центрального органа до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки, оскільки дана норма почала діяти з 01.01.2017 року. Відповідач вважає хибними посилання позивача на те, що його включення до плану-графіку є недопустимим через те, що згідно Фінансового звіту суб'єкта малого підприємництва на 31.12.2016 року за попередній 2016 календарний рік має обсяг доходу 10 766 200 грн., що є меншим ніж 20 мільйонів грн., оскільки під дію Закону, на який посилається позивач, не підпадають Державна фіскальна служба та Державна фінансова інспекція, та чітко вказано, що дія закону не поширюється на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю) центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику та його територіальними органами. Поряд з наведеним, правова позиція ВСУ, викладена в постанові від 24.12.2010 року визначає, що платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючих органів до такої перевірки, в разі, якщо ж допуск до перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового законодавства та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами, а тому підстави для скасування наказу відсутні.

Таким чином, відповідач вважає позовні вимоги ТОВ «ЗЕЛЕНИЙ ШЛЯХ» необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно із пунктом 10 частини 1 статті 3 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанцій без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв'язку з відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, справу вирішено розглянути в порядку ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Наказом ГУ ДФС в Одеській області від 26.12.2016 року №575-о «Про покладання обов'язків начальника», оголошено наказ ДФС України від 23.12.2016 року №4019-о, яким, зокрема, з 16.01.2017 року на ОСОБА_1 - заступника начальника ГУ ДФС в Одеській області, у зв'язку із службовою необхідністю, покладено виконання обов'язків начальника ГУ ДФС в Одеській області (а.с.73).

Так, судом встановлено, що на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України та відповідно до плану-графіку на ІІ квартал 2017 року проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання, в.о. начальника ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_1 прийнято наказ від 10.04.2017 року №1014 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «ЗЕЛЕНИЙ ШЛЯХ» (код за )» (а.с.37).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття зазначеного наказу позивач звернувся з даним позовом до суду.

Так, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши пояснення сторін суд вважає вимоги позивача необґрунтованими, виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла до 01.01.2017 року), документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

З 01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" (далі - Закон № 1797)

Пунктом 42 Закону № 1797 у статті 77 Податкового кодексу України п.77.1 доповнено абзацом другим такого змісту: "План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки".

Отже, оскільки абзац 2 п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України, на який посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, було внесено до Податкового кодексу України Законом № 1797, який набрав чинності 01.01.2017 року, його положення щодо оприлюднення плану-графіку документальних перевірок на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі перевірки можуть бути застосовані до плану-графіку на 2018 рік, тому як на момент набрання чинності вказаними змінами до ПК України 25 грудня 2016 року вже минуло.

Таким чином, суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що план-графік документальних планових перевірок на 2017 рік на веб-сайті ДФС України протиправно не опублікований, оскільки згідно ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Положеннями п.77.2 ст.77 Податкового кодексу України встановлено, що до плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Наказом Міністерства фінансів України від 02 червня 2015 року № 524, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 червня 2015 р. за № 751/27196, затверджено Порядок формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків (далі за текстом - Порядок).

Згідно приписів п.5 Розділу І Порядку, в редакції, яка діяла з 09.09.2016 року до 13.04.2017 року), план-графік складається із планів-графіків територіальних органів ДФС та затверджується Головою ДФС.

Затверджений план-графік є обов'язковим для виконання всіма підрозділами територіальних органів ДФС.

Відповідальність за якість формування плану-графіка та його коригування, у тому числі якість відбору платників для перевірок на підставі встановлених ризиків у їх діяльності, розрахунок періоду перевірки, термінів проведення перевірки, періодичності включення платників податків до плану-графіка, виконання інших вимог, передбачених законом, покладається на територіальний орган ДФС, який сформував план-графік (коригування плану-графіка).

Суд вважає необгрунтованими посилання позивача на те, що його неправомірно включено до плану-графіку документальних планових перевірок платників податків на ІІ квартал 2017 року, оскільки правомірність (протиправність) складання та затвердження цього плану графіку не є предметом позову по даній справі.

Згідно заявлених позовних вимог, позивач не оскаржує дії відповідача та ДФС України щодо включення його до плану-графіка перевірок на ІІ квартал 2017 року та затвердження цього плану-графіка, а також не просить визнати такі дії протиправними. Предметом даного позову є лише скасування наказу про призначення планової виїзної документальної перевірки.

Таким чином, оскільки наказ ГУ ДФС в Одеській області від 10.04.2017 року № 1014 "Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ЗЕЛЕНИЙ ШЛЯХ", " приймався на підставі плану-графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на ІІ квартал 2017 року, затвердженого головою ДФС України, який є чинним і позивач його не оскаржив, суд дійшов до висновку, що наказ від 10.04.2017 року № 1014 прийнято відповідачем правомірно та на законних підставах.

Відповідно до п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України, про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Доводи сторін щодо своєчасності повідомлення позивача про планову перевірку та надіслання копії наказу суд вважає необгрунтованими, оскільки предметом позову по даній справі є визнання протиправним та скасування наказу про проведення документальної планової виїзної перевірки, а не порушення відповідачем порядку її проведення на підставі цього наказу.

Окрім того, суд вважає необґрунтованими посилання позивача на підписання наказу особою, яка не мала на те повноважень, оскільки судом встановлено, що наказом ДФС України від 23.12.2016 року №4019-о, зокрема, з 16.01.2017 року на ОСОБА_1 - заступника начальника ГУ ДФС в Одеській області, у зв'язку із службовою необхідністю, покладено виконання обов'язків начальника ГУ ДФС в Одеській області, про що оголошено наказом ГУ ДФС в Одеській області від 26.12.2016 року №575-о «Про покладання обов'язків начальника» (а.с.73).

Також, суд вважає за необхідне визначити, що судова практика у справах щодо оскарження наказів про призначення документальних виїзних та фактичних перевірок враховує правову позицію Верховного суду України, висловлену в постанові від 24.12.2010 р. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Foods and Goods L.T.D." до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Зокрема, слід враховувати, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Тобто, згідно з правовою позицією ВСУ, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

В силу частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Крім того, суд зазначає, що необгрунтованими є доводи позивача стосовно того, щодо незаконності наказу про проведеної перевірки з огляду на існуючий мораторій проведення перевірок.

Так, відповідно до ст.6 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю) центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, та його територіальними органами.

Відтак, оскільки перевірка призначена саме органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, дія мораторію на вказану перевірку не розповсюджується.

П.3 ст.7 Прикінцевих положень Закону від 03.11.2016 №1728-VII передбачено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік Державною фіскальною службою та її територіальними органами, Державною фінансовою інспекцією та її територіальними органами здійснюються виключно з дозволу КМУ, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або з вимогами КПК України. Зазначена норма прикінцевих положень Закону є діючою, але обмеження щодо перевірок підприємств стосується лише перевірок, період яких припадав на 2015-2016 рік.

Згідно статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи дотримання порядку прийняття контролюючим органом рішення про проведення перевірки та наявність належних підстав для прийняття Наказу №1014 від 10.04.2017 року, рішення податкового органу скасуванню не підлягає.

На підставі встановленого, керуючись приписами ст.ст. 11, 162 КАС України, суд вважає, що вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕЛЕНИЙ ШЛЯХ» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування Наказу №1014 від 10.04.2017 року - відмовити повністю.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя П.П. Марин