Справа № 819/291/17
Суддя: Білоус І.О.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/291/17

31 травня 2017 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Білоус І.О.

при секретарі судового засідання Кухар О.Л.

за участю позивача - ОСОБА_1 представників: позивача - ОСОБА_2, відповідача - Оленяка В. Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Мартинюка Віктора Анатолійовича - Голови комісії з ліквідації Відділу Держгеокадастру у Бучацькому районі Тернопільської області Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до голови комісії з ліквідації Відділу Держгеокадастру у Бучацькому районі Тернопільської області Мартинюка Віктора Анатолійовича, Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати наказ від 24.01.2017 р. № 5-к про звільнення ОСОБА_4 з посади головного спеціаліста сектору державного земельного кадастру Відділу Держгеокадастру у Бучацькому районі Тернопільської області;

- поновити ОСОБА_4 на роботі, зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області призначити ОСОБА_4 на посаду у Відділ в Бучацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на посаду, яка є рівнозначною посаді головного спеціаліста сектору державного земельного кадастру Відділу Держгеокадастру у Бучацькому районі Тернопільської області;

- стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області в користь ОСОБА_4 судові витрати та витрати на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.01.2017 р. наказом голови комісії з ліквідації відділу Держгеокадастру у Бучацькому районі Тернопільської області Мартинюка В.А. № 5-с звільнено ОСОБА_4 з посади головного спеціаліста сектору державного земельного кадастру Відділу Держгеокадастру у Бучацькому районі Тернопільської області. Позивачка вважає даний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Зазначає, що відповідачами було допущено порушення вимог трудового законодавства, зокрема, не запропоновано всіх наявних вакантних посад, а лише вакантні посади на день її звільнення, а також не враховано її переважного права на залишення на роботі.

В судовому засідання позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, наведених в адміністративному позові, та просили позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідачів позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі з огляду на наступне. 15.11.2016 р. працівників Відділу Держгеокадастру у Бучацькому районі Тернопільської області, в тому числі і позивачку, попереджено про вивільнення, доведено до відома План заходів щодо ліквідації територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Тернопільській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 07.11.2016 р. № 292, а також ознайомлено із структурою Держгеокадастру у Тернопільській області та проектом штатного розпису. Наголосила, що ОСОБА_4 із заявою про переведення до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області особисто не зверталась та не надала згоди на переведення на запропоновані посади відповідно до переліку посад від 24.01.2017 р. За таких обставин, голова комісії з ліквідації Відділу Держгеокадастру у Бучацькому районі Тернопільської області Мартинюк В.А. при винесені наказу від 24.01.2017 р. № 5-к "Про звільнення ОСОБА_4." діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені трудовим законодавством, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при постановленні рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_4 з 01.02.2010 р. призначена на посаду провідного спеціаліста відділу землеустрою, моніторингу, охорони та ринку земель управління Держкомзему у Бучацькому районі з випробувальним терміном два місяці, як така, що пройшла конкурсний відбір, на час відпустки по догляду за дитиною до трьохрічного віку ОСОБА_6 відповідно до наказу від 01.02.2010 р. № 03-к "Про призначення на роботу з випробувальним терміном ОСОБА_4." (а. с. 57). З 17.08.2015 р. призначена на посаду головного спеціаліста сектору державного земельного кадастру Відділу Держгеокадастру у Бучацькому районі Тернопільської області з присвоєним 15 рангом державного службовця згідно наказу від 17.08.2015 р. № 10 "Про переведення ОСОБА_4." (а. с. 58). Зазначене також підтверджується відомостями про роботу трудової книжки серії АХ № 661197 (а. с. 6-7).

Відповідно до протоколу наради від 15.11.2016 р. працівникам Відділу Держгеокадастру у Бучацькому районі Тернопільської області доведено до відома План заходів щодо ліквідації територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Тернопільській області, затверджених наказом Держгеокадастру від 07.11.2016 р. № 292. Ознайомлено із затвердженою структурою Головного управління у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 31.08.2016 р. № 581 "Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" та проектом штатного розпису.

Повідомлено працівників відділу про те, що працівники, які бажають працювати в структурі Головного управління, можуть бути звільнені із посад у відділі та переведені лише за попереднім узгодженням з керівником Головного управління. При цьому, буде враховано кваліфікацію працівника.

Переведення до Головного управління буде здійснюватись у відповідності до вимог Закону України "Про державну службу" (на рівнозначну посаду) після введення в дію нової структури та штатного розпису. Також наголошувалось на тому, що Головним управлінням будуть оголошуватися конкурси на заміщення інших вакантних посад в структурних підрозділах, в тому числі і в інспекційному підрозділі з контролю за використанням та охороною земель (а. с. 46).

Цього ж дня, 15.11.2016 р., ОСОБА_4 попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади по закінченню двох місяців з цього дня на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України), про що свідчить її особистий підпис (а. с. 56).

24.01.2017 р. ОСОБА_4 запропоновано для подальшого працевлаштування вакантні посади: головного спеціаліста Відділу у Бучацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника та головного спеціаліста Відділу у Монастириському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області. Згоди на переведення на запропоновані посади ОСОБА_4 не надала (а. с. 101).

Наказом голови комісії з ліквідації Відділу Держгеокадастру у Бучацькому районі Тернопільської області Мартинюка В.А. від 24.01.2017 р. № 5-к "Про звільнення ОСОБА_4." звільнено ОСОБА_4 головного спеціаліста сектору державного земельного кадастру Відділу Держгеокадастру у Бучацькому районі Тернопільської області 25.01.2017 р. у зв'язку із ліквідацією Відділу згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України та частини четвертої статті 87 Закону України "Про державну службу" (а. с. 4).

Не погоджуючись, із оскаржуваним наказом про звільнення, позивачка звернулась до суду з даним адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування наказу від 24.01.2017 р. № 5-к, поновлення її на посаді у Відділ у Бучацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області рівнозначній посаді головного спеціаліста сектору державного земельного кадастру Відділу Держгеокадастру у Бучацькому районі Тернопільської області, а також стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. № 889-VIII.

Підстави для припинення державної служби передбачені статтею 83 даного Закону, згідно із пунктом 4 частини першої якої державна служба припиняється за ініціативою суб'єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Згідно із частиною третьою статті 87 Закону України "Про державну службу" процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Аналогічні норми закріплені і в КЗпП України, що регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При звільненні за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України є необхідним додержання порядку вивільнення працівників, встановлених статтями 40, 42, 49-1 КЗпП України. Така ж позиція викладена у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", згідно з яким розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частинами першою-третьою статті 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Також, Верховний Суд України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові якого, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права у відповідності до статті 244-2 КАС України, неодноразово зазначав, що ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв'язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з'ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган (постанови Верховного Суду України від 04.03.2014 р., 27.05.2014 р., 28.10.2014 р., 19.01.2016 р.

Крім того, Верховний Суд України в постановах від 04.03.2014 р. (справа № 21-8а14), від 27.05.2014 р. (справа №21-108а14), від 28.10.2014 р. (справа № 21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Як встановлено судом, Кабінет Міністрів України постановою від 31.08.2016 р. № 581 "Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" вирішив ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру і Державного агентства земельних ресурсів за переліком згідно з додатком, зокрема, Відділ Держгеокадастру у Бучацькому районі Тернопільської області (а. с. 34-35).

Водночас, у пункті 4 вказаної постанови наказано Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру забезпечити здійснення заходів, пов'язаних з виконанням пункту 2 цієї постанови в якому зазначено, що міжрегіональне та міськрайонні управління Служби, управління (відділи) Служби у районі, містах є структурними підрозділами відповідних головних управлінь Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру.

Так, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 31.08.2016 р. №581 "Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру", від 20.10.2011 р. №1074 "Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов'язаних, з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади", Держгеокадастром винесено наказ від 07.11.2016 р. № 292 "Про ліквідацію територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Тернопільській області", в тому числі і Відділ Держгеокадастру у Бучацькому районі Тернопільської області (а. с. 36-38).

На виконання пункту 4.1 зазначеного наказу, відділом Держгеокадастру у Бучацькому районі Тернопільської області наказом від 10.11.2016 р. № 19 "Про склад Комісії з ліквідації Відділу Держгеокадастру у Бучацькому районі" прийнято рішення затвердити персональний склад комісії з ліквідації відділу Держгеокадастру у Бучацькому районі Тернопільської області згідно з додатком; комісії з ліквідації відділу Держгеокадастру у Бучацькому районі Тернопільської області провести ліквідацію відділу Держгеокадастру у Бучацькому районі Тернопільської області у відповідності до Плану заходів щодо ліквідації територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Тернопільській області, затверджених наказом Держгеокадастру від 07.11.2016 р. № 292 "Про ліквідацію територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Тернопільській області" (а. с. 39-40).

В подальшому, Відділом Держгеокадастру у Бучацькому районі Тернопільської області винесено накази "Про внесення змін до складу комісії з ліквідації Відділу Держгеокадастру у Бучацькому районі" від 17.01.2017 р. № 1 та від 26.01.2017 р. № 2 (а. с. 41-42).

При цьому, 26.05.2017 р. до Єдиного державного реєстру внесено запис № 5001020 про державну реєстрацію припинення юридичної особи Відділ Держгеокадастру у Бучацькому районі Тернопільської області (а. с. 104).

В контексті наведеного, вбачається перехід функцій ліквідованої юридичної особи Відділу Держгеокадастру у Бучацькому районі Тернопільської області, на виконання яких, зокрема, і належить посада позивачки, до Відділу у Бучацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, що є структурним підрозділом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, юрисдикція якого поширюється на територію Бучацького району, відповідно до Положення про Відділ у Бучацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, затвердженого наказом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 05.01.2017 р. № 1-к (а. с. 77-79).

Разом з тим, пунктом 9 Положення визначено, що структура та чисельність Відділу визначається штатним розписом та структурою Головного управління, які затверджуються у встановленому законодавством порядку.

Так, наказом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 29.11.2016 р. № 97-к "Про ведення в дію структури та штатного розпису Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на 2016 рік" (а. с. 47) введено в дію з 29.11.2016 р. структуру Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, погоджену Міністерством аграрної політики та продовольства України та затверджену Держгеокадастром, (а. с. 48-49) та штатний розпис Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, затвердженого Держгеокадастром, у межах граничної чисельності в кількості 355 штатних одиниць (а. с.50-53).

В подальшому, наказом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 31.01.2017 р. № 31-к "Про ведення в дію штатного розпису Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області" (а. с. 54) введено в дію з 01.01.2017 р. затверджений в установленому порядку Держгеокадастром штатний розпис Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області у межах граничної чисельності в кількості 355 штатних одиниць (а. с. 55-56).

Таким чином, з матеріалів справи слідує, що вказаними наказами у Головному управлінні Держгеокадастру у Тернопільській області було змінено структуру та штатний розпис, згідно яких Відділ у Бучацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, як і в штатному розписі, введеного в дію з 29.11.2016 р. так і в штатному розписі, введеного в дію з 01.01.2017 р., зазначений як структурний підрозділ Головного управління Держгеокадстру у Тернопільській області з однаковими посадами з чисельністю в кількості 10 штатних одиниць.

В ході судового розгляду судом з'ясовано та не заперечувалось сторонами, що 15.11.2016 р. працівникам Відділу Держгеокадастру у Бучацькому районі Тернопільської області доведено до відома План заходів щодо ліквідації територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Тернопільській області, затверджених наказом Держгеокадастру від 07.11.2016 р. № 292. Ознайомлено із затвердженою структурою Головного управління у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 31.08.2016 р. № 581 "Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" та проектом штатного розпису.

Також, повідомлено працівників відділу про те, що працівники, які бажають працювати в структурі Головного управління, можуть бути звільнені із посад у відділі та переведені лише за попереднім узгодженням з керівником Головного управління. При цьому, буде враховано кваліфікацію працівника.

Переведення до Головного управління буде здійснюватись у відповідності до вимог Закону України "Про державну службу" (на рівнозначну посаду) після введення в дію нової структури та штатного розпису. Також наголошувалось на тому, що Головним управлінням будуть оголошуватися конкурси на заміщення інших вакантних посад в структурних підрозділах, в тому числі і в інспекційному підрозділі з контролю за використанням та охороною земель (а. с. 46).

Так, 15.11.2016 р. ОСОБА_4 попереджено про майбутнє вивільнення із займаної посади по закінченню двох місяців з цього дня на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, про що свідчить її особистий підпис (а. с. 56).

Щодо посилання позивачки на ту обставину, що інші працівники були переведені у відділ у Бучацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, суд відзначає, що в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_4 зверталася із заявою до Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області про переведення, і що ця заява була зареєстрована і прийнята до розгляду.

З приводу порушення, на думку позивачки, при звільненні її переважного права залишення на роботі, гарантоване статтею 42 КЗпП України, суд зазначає таке.

Як передбачено частиною першою статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Приписами часини другої статті 42 КЗпП України визначено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Згідно інформації щодо наявності вакантних посад у Відділі у Бучацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області станом на 25.01.2017 р. були вакантними три посади: начальник Відділу, заступник начальника Відділу, головний спеціаліст Відділу на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника (а. с. 99).

Суд відзначає, що 24.01.2017 р. ОСОБА_4 було запропоновано для подальшого працевлаштування вакантні посади: головного спеціаліста Відділу у Бучацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника та головного спеціаліста Відділу у Монастириському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області. Однак, згоди на переведення на запропоновані посади позивачка не надала (а. с. 101).

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачка в адміністративному позові та усних поясненнях, наданих в судовому засіданні, безпідставно ототожнює різні за своєю правовою природою поняття, а саме, зазначаючи про порушення її прав в частині переважного права залишення на роботі, вона ототожнює його із залишенням на посаді. Так, зокрема, позивачка пояснила, що її було запропоновано посаду на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника та посаду в Монастириському районі, від яких вона відмовилась, проте, не пропонувались вакантні посади заступника начальника Відділу та начальника Відділу.

Водночас, відповідну до пункту 7 Положення про Відділ у Бучацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, затвердженого наказом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 05.01.2017 р. № 1-к, відділ очолює начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади начальником Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області за погодженням з головою Держгеокадастру. Начальник Відділу має заступника, який призначається на посаду та звільняється з посади начальником Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області.

Отже, голова комісії з ліквідації Відділу Держгеокадастру у Бучацькому районі Тернопільської області Мартинюк В.А. не мав повноважень на пропонування посади начальника Відділу, який призначається начальником Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області за погодженням з головою Держгеокадастру, та заступника начальника Відділу, який призначається начальником Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області.

Враховуючи те, що з трьох вакантних посад у Відділі у Бучацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, лише одна з яких могла пропонуватись ОСОБА_4, і була запропонована, та, зважаючи на відсутність інших вакантних посад, суд вважає, що відповідач не мав фактичної можливості перевести позивачку за її згодою на іншу роботу та виконати приписи частини другої статті 40 КЗпП України.

З матеріалів справи слідує, що позивачка має повну вищу освіту за спеціальністю "Землевпорядкування та кадастр" (а. с. 106), підвищила кваліфікацію в керівники і спеціалісти територіальних органів Держкомзему України (а. с. 107) та на її утримані перебуває двоє малолітніх дітей (а. с. 8-10), однак, за сукупністю вищенаведених обставин, суд констатує, що порушення гарантій, передбачених частинами першою та другою статті 42 КЗпП України, відповідачем не було допущено.

Надаючи оцінку наказу від 24.01.2017 р. № 5-к, яким звільнено ОСОБА_4 головного спеціаліста сектору державного земельного кадастру відділу Держгеокадастру у Бучацькому районі Тернопільської області 25.01.2017 р. у зв'язку із ліквідацією Відділу згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України та частини четвертої статті 87 Закону України "Про державну службу" (а. с. 4), суд звертає увагу на те що невірно вказано номер частини статті 87 Закону України "Про державну службу". Однак, таке помилкове посилання на правомірність оскаржуваного наказу не впливає, із змісту якого можна чітко встановити, що підстава припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення, зокрема ліквідація державного органу, передбачена пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу".

Таким чином, суд приходить до переконання, що в даному випадку відповідачем дотримано процедуру звільнення, відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, визначеної статтями 40, 42, 49-2 цього ж Кодексу, а тому позовні вимоги щодо визнання протиправним і скасування наказу голови комісії з ліквідації відділу Держгеокадастру у Бучацькому районі Тернопільської області Мартинюка В.А. від 24.01.2017 р. № 5-к "Про звільнення ОСОБА_4." є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Як наслідок, оскільки суд не знайшов підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу, то не підлягають задоволенню і похідні вимоги про поновлення на посаді.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відтак, враховуючи встановлені судом обставини справи та наведені положення чинного законодавства, суд приходить до висновку, що відповідачами як суб'єктом владних повноважень доведено правомірність їх дій, а позовні вимоги є необґрунтованими та до задоволення не підлягають.

Як передбачено частиною першою статті 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, розподіл яких визначено статтею 94 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Проте, враховуючи, що суд не знайшов законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4, то понесені нею судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

У повному обсязі постанова складена 06.06.2017 р.

Головуючий суддя Білоус І.О.

копія вірна

Суддя Білоус І.О.