Справа № 686/10092/17
Суддя: Мороз В. О.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області у складі

головуючої судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Подворного Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора 2 роти Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції України старшого лейтенанта поліції Побути Дмитра Михайловича про визнання протиправною та скасування постанови, визнання дій незаконними та закриття провадження у справі,

встановив :

30 травня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду з адміністративним позовом до Інспектора 2 роти Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції України старшого лейтенанта поліції Побути Д.М. про визнання дій незаконними, закриття провадження у справі, визнання незаконною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії АР № 922010 від 08.05.2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, згідно якої його оштрафовано на 425 грн. за те, що він о 14 год. 58 хв. 08 травня 2017 року, керував автомобілем НОМЕР_1 у м. Хмельницькому по Старокостянтинівському шосе 2А з непрацюючим правим стопом, чим порушив п.п.31.4.3 «а» ПДР, а також не пред'явив на вимогу працівників поліції поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушилв п. 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху України.

Позивач посилається на те, що дійсно, 8 травня 2017 року близько 14 год.50 хв. він рухався на власному автомобілі ВАЗ 2107 по вул. Староконстянтинівське Шосе в напрямку вул. Пр.Миру в якому не працювала одна з ламп стоп-сигналу. На вимогу працівників поліції він надав посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію автомобіля, але не надав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки для перевірки останнього не було законних підстав, хоча діючий поліс у нього був при собі, як того вимагає законодавство. Зазначає що інспектором порушено процедуру розгляду справи. Також просив поновити строк на звернення до суду з позовом.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просив задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, вказавши, що інспектором роти під час виконання своїх службових обов'язків, було встановлено, що позивач о 14 год. 58 хв. 08 травня 2017 року, керував автомобілем НОМЕР_1 у м. Хмельницькому по Старокостянтинівському шосе 2А з непрацюючим правим стопом, чим порушив п.п.31.4.3 «а» ПДР, а також не пред'явив на вимогу працівників поліції поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушилв п. 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху України, а тому стягнення накладено законно. Вказує, що оскаржувана постанова відповідає всім вимогам закону, її суть - обставинам правопорушення.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Щодо поновлення пропущеного строку на звернення до суду, то суд зазначає що, такий не пропущено, оскільки відповідно до ч.4 ст. 99 КАС України (якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень) постанову було складено 08.05.2017 р., позивач одразу ж звернувся до Управляння патрульної поліції у м. Хмельницькому щодо скасування такої постанови, а відповідь отримав 22.05.2017 р., а до суду звернувся 30.05.2017 р. Тобто місячний строк не сплив.

Як встановлено судом, та як вбачається із постанови серії АР № 922010 від 08.05.2017 року інспектором 2 роти Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції України старшим лейтенантом поліції Побута Д.М. під час виконання своїх службових обов'язків, було встановлено, що позивач, о 14 год. 58 хв. 08 травня 2017 року, керував автомобілем НОМЕР_1 у м. Хмельницькому по Старокостянтинівському шосе 2А з непрацюючим правим стопом, чим порушив п.п.31.4.3 «а» ПДР, а також не пред'явив на вимогу працівників поліції поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушилв п. 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху України.

Інспектор вбачаючи у діях ОСОБА_1 ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, притягнув його до адміністративної відповідальності, керуючись ст. 36, 284, 283 КУпАП та застосував адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Із переглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що позивач ОСОБА_1, керував автомобілем НОМЕР_1 у м. Хмельницькому по Старокостянтинівському шосе 2А з непрацюючим правим стопом, чим порушив п.п.31.4.3 «а» ПДР, а також не пред'явив на вимогу працівників поліції поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушилв п. 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху України. Із відеозапису також вбачається, що інспектором дотримано процедури розгляду справи.

Зі змісту ч. 1 ст.122 КУпАП вбачається, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п. 31.1 Правил дорожнього руху, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до п.п. 31.4.3 розділу 31 Правил дорожнього руху, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: зовнішні світлові прилади: а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу; б) порушено регулювання фар; в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла; г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу; ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Згідно з п. 31.5 Правил дорожнього руху України, у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Судом встановлено, що позивач керував з непрацюючим правим стопом, що і не заперечується в цій частині позивачем.

Як вбачається з диспозиції ч.1 ст.126 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена, зокрема, за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п.п.2.1.г Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 р № 1306.(Далі- ПДРУ) водій механічного транспортного засобу зобов'язаний мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Об'єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Об'єктивна сторона правопорушення виражається у такій формі: керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Суб'єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.

Відповідно до п.21.1 статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країни з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Відповідно до 21.3 статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Так, судом встановлено, що позивач не пред'явив на вимогу працівників поліції поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушилв п. 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху України.

Посилання позивача, що відповідачем не дотримано положення пункту 21.2 статті 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є безпідставними, оскільки у законі визначені лише два випадки, коли пред'являється поліс, зокрема, при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та при оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод, тоді як обов'язок водія мати при собі та на вимогу поліцейського пред'являти для перевірки зазначений документ, передбачений абзацом 2 частини другої статті 16 Закону України "Про дорожній рух", пунктом 21.3 статті 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", підпунктом "ґ" пункту 2.1 ПДР України та частиною першою статті 126 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. А саме, відповідно до ч.1 ст.23 ЗУ «Про національну поліцію» поліція вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях, а відповідно до п.8 ч.1 ст.23 ЗУ «Про національну поліцію» у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580).

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону № 580 Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами (ст. 3 Закону № 580).

Відповідно до ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно п.11 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» до основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Поліцейський, відповідно до ч.1 ст. 62 ЗУ «Про національну поліцію» під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. В свою чергу, інспектор є працівником Управління, тобто посадовою особою органів Національної поліції. Таким чином, інспектор має законні підстави здійснювати провадження у справі про адміністративне правопорушення та приймати рішення про застосування адміністративного стягнення за місцем його вчинення.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 251 КУпАП вказано, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових, доказів, висновків експертів.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Таким чином, розглядаючи дану справу, інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачо Конституцією та КУпАП.

Шляхом співставлення зібраних по справі доказів, враховуючи вищезазначене, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 о 14 год. 58 хв. 08 травня 2017 року, керував автомобілем НОМЕР_1 у м. Хмельницькому по Старокостянтинівському шосе 2А з непрацюючим правим стопом, чим порушив п.п.31.4.3 «а» ПДР, а також не пред'явив на вимогу працівників поліції поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушилв п. 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху України, а тому, суд приходить до висновку, що постанова серії АР № 922010 від 08.05.2017 р. є правомірною, складена з дотриманням вимог ст. 280 КУпАП, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Також посадовою особою відповідача, дотримано адміністративної процедури притягнення позивача до відповідальності.

Щодо закриття провадження у справі, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 157 КАС України, про закриття провадження у справі, суд постановляє ухвалу.

Згідно з ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства; якщо позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом; якщо сторони досягли примирення; якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

Стаття 284 КпАП України визначає види постанов по справі про адміністративне правопорушення, у т.ч. постанова про закриття справи.

Отже, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення може мати місце лише в рамках розгляду справи у порядку Кодексу про адміністративні правопорушення.

Стаття 162 КАС України визначає повноваження суду при вирішенні справи.

Так, відповідно до даної норми Закону у разі задоволення позовних вимог суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування рішення.

А тому підстави для закриття провадження по справі відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 284 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 71, 86, 159, 160, 163, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Інспектора 2 роти Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції України старшого лейтенанта поліції Побути Дмитра Михайловича про визнання протиправною та скасування постанови серії АР № 922010 від 08.05.2017 р. про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП, ч.1 ст. 126 КУпАП, визнання дій незаконними та закриття провадження у справі, відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 10 днів з дня її проголошення. У разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя