Справа № 814/2213/15
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/2213/15

Категорія: 9.4 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Лукянчук О.В.,
судді -Градовського Ю.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» Северіна Ю.П. на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення на ліквідацію АТ «Імексбанк» Северіна Ю.П., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2015 року ОСОБА_5 (надалі - Позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення на ліквідацію АТ «Імексбанк» Северіна Ю.П. (надалі - Уповноважена особа Фонду) та до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд), в якому виклав наступні вимоги:

- визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення на ліквідацію АТ «Імексбанк» Северіна Ю.П. щодо визнання нікчемним договору банківського рахунку НОМЕР_2 від 16.01.2015 року, укладеного між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_5;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду надати до Фонду додаткову інформацію щодо виплати відшкодування за рахунок коштів Фонду 10000,00 доларів США.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.10.2015 року позовні вимоги задоволені наступним чином: суд визнав протиправними дії Уповноваженої особи Фонду щодо визнання нікчемним договору банківського рахунку НОМЕР_2 від 16.01.2015 року укладеного між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_5; зобов'язав Уповноважену особу Фонду надати Фонду інформацію щодо виплати відшкодування у розмірі 158995,91 грн. за рахунок коштів Фонду ОСОБА_5 за договором банківського рахунку від 16.01.2015 року НОМЕР_2 укладеним з ПАТ «Імексбанк»; зобов'язав Фонд здійснити необхідні дії для включення ОСОБА_5 в загальний реєстр вкладників ПАТ «Імексбанк», які мають право на отримання відшкодування за вкладами за рахунок коштів фонду, за договором банківського рахунку від 16.01.2015 року НОМЕР_2 укладеним з ПАТ «Імексбанк» на суму 158995,91 грн..

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просять постанову суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.01.2015 року ОСОБА_6, діючи в інтересах ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), уклав з ПАТ «Імексбанк» договір банківського рахунку НОМЕР_2, відповідно до якого на ім'я позивача було відкрито поточний рахунок в іноземній валюті (а.с.64).

16.01.2015 року ОСОБА_6 здійснив перерахування зі свого поточного рахунку у ПАТ «Імексбанк» НОМЕР_3 на рахунок НОМЕР_4, відкритий ним на користь ОСОБА_5, 10000,00 доларів США (а.с.66, 67).

15.01.2015 року постановою НБУ №16/67 «Про віднесення ПАТ «Імексбанк» до категорії проблемних» ПАТ «Імексбанк» було визнано проблемним строком на 180 днів, та були встановлені певні обмеження щодо його діяльності.

25.01.2015 року постановою НБУ №50 «Про віднесення ПАТ «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних» банк був віднесений до неплатоспроможних.

26.01.2015 року постановою виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вирішено розпочати з 27.01.2015 року процедуру виведення ПАТ «Імексбанк» з ринку та запроваджено в ньому тимчасову адміністрацію.

Станом на 27.01.2015 року залишок коштів на банківському рахунку НОМЕР_4 на ім'я ОСОБА_5 у ПАТ «Імексбанк» склав 10000,00 доларів США, що відповідно до курсу НБУ (1589.9591) дорівнювало 158995,91 гривні (а.с.16).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 16.01.2015 року ніяких перешкод для здійснення банківського переказу 10000,00 доларів США на рахунок позивача не було і підстави вважати правочин, укладений між позивачем та ПАТ «Імексбанк» нікчемним відсутні.

При вирішенні даного спору, колегія суддів виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням Виконавчої дирекції ФГВФО від 09.08.2012 року №14 (надалі - Положення №14).

Відповідно до пунктів 3, 4 розділу ІІІ Положення №14 Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку. Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Відповідно до п.2,4 Розділу IV Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (надалі - Загальний Реєстр). Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частинами 1 та ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

В ч.3 ст.38 цього Закону закріплені підстави, з яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, а саме:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Як слідує із заперечень Уповноваженої особи на позовну заяву, відмова позивачу у включенні його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, пов'язана із тим, що відповідно до п.7 ч.3 ст.38 цього Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочин із перерахування на рахунок позивача 10000,00 доларів США з рахунку ОСОБА_6 є нікчемним, оскільки вчинений в порушення вимог законодавства.

Частиною 1 ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу вимог ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Договір банківського рахунку НОМЕР_2 від 16.01.2015 року та дії ПАТ «Імексбанк» із зарахування на рахунок позивача 10000,00 доларів США є правочинами, в результаті яких у позивача та банку виникають взаємні права та обов'язки щодо цієї суми, а тому такі правочини повинні відповідати вимогам ст.203 ЦК України.

Оцінюючи доводи уповноваженої особи Фонду щодо нікчемності вказаних правочинів, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Згідно ч.6 ст.4 Закону України «Про банки та банківську діяльність» Національний банк України здійснює регулювання та банківський нагляд відповідно до положень Конституції України, цього Закону, Закону України «Про Національний банк України», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України.

Частиною 2 ст.52 Закону України «Про банки та банківську діяльність» встановлено, що банківські розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах згідно із правилами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку України.

Згідно ст.44 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль. До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належить, зокрема, видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій.

Статтею 11 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» визначені повноваження Національного банку України у сфері валютного регулювання, одним з яких є видання обов'язкових для виконання нормативних актів щодо здійснення операцій на валютному ринку України.

Таким чином, умови договору банківського рахунку НОМЕР_2 в частині можливості поповнення банком рахунку позивача іноземною валютою шляхом її перерахування з рахунку іншого вкладника банку, а також операції із зарахування банком на рахунок позивача 10000,00 доларів США повинні відповідати як вимогам вищенаведених законодавчих актів, так і нормативним актам Національного банку України.

Правлінням Національного банку України прийнята Постанова №365 від 16.09.2013 року «Про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб в межах України», яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16.09.2013 року за №1592/24124 (надалі - Постанова НБУ №365).

Пунктом 1 цієї постановою встановлено, що надходження коштів в іноземній валюті в межах України на поточний рахунок в іноземній валюті фізичної особи (резидента або нерезидента) здійснюється виключно шляхом переказу коштів в іноземній валюті з іншого власного рахунку або шляхом унесення готівки власником рахунку, за виключенням операцій, які передбачені в цьому пункті.

Відповідно до п.2 Постанови НБУ №365 зарахування інших надходжень в іноземній валюті в межах України, передбачених законодавством України, на поточний рахунок в іноземній валюті фізичної особи (резидента або нерезидента) не дозволяється.

Уповноважений банк зобов'язаний здійснити продаж таких надходжень на міжбанківському валютному ринку України та зарахувати гривневий еквівалент від продажу іноземної валюти на поточний рахунок в національній валюті фізичної особи (резидента або нерезидента).

Зі змісту наведених положень Постанови НБУ №365 слідує, що зарахування 10000,00 доларів США на рахунок позивача могло бути вчинено банком лише у тому випадку, якщо ця сума була перерахована позивачем зі свого іншого валютного рахунку або шляхом унесення позивачем цієї суми до каси банку у готівковій формі.

Однак операція із зарахування на рахунок позивача 10000,00 була здійснена шляхом безготівкового переказу з вкладного рахунку іншої фізичної особи, а тому така операція проведена банком в порушенням вимог Постанови НБУ №365.

В результаті вчинення таких дій позивач отримав переваги у вигляді надходження на його рахунок 10000,00 доларів США, які не могли бути отримані позивачем у випадку дотримання банком вимог Постанови НБУ №365.

Аналіз наведених обставин в сукупності дає підстав для висновку про доведеність відповідачем правомірності невключення позивача до переліку вкладників ПАТ «Імексбанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Посилання суду першої інстанції на те, що договір банківського рахунку НОМЕР_2 було укладено ОСОБА_6 і інтересах позивача, та рахунок НОМЕР_4 також було відкрито ОСОБА_6 для позивача, а тому відповідно до п.10.7 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, яка затверджена постановою НБУ №492 від 12.11.2003 року (надалі - Інструкція №492) вважається, що 10000,00 доларів США були перераховані ОСОБА_6 з свого власного рахунку на інший власний рахунок НОМЕР_4, що в свою чергу відповідає вимогам Постанови НБУ №365, колегія суддів відхиляє як помилкові з наступних підстав.

По-перше - матеріали справи містять дві копії договору банківського рахунку НОМЕР_2 від 16.01.2015 року з різними даними щодо особи, яка такий рахунок відкриває. Згідно першого екземпляру, який було додано до позову (а.с.14-15), договір НОМЕР_2 від 16.01.2015 року укладено ПАТ «Імексбанк» з «Клієнтом» ОСОБА_5, яка його і підписала, а за другим екземпляром вказаного договору, який було надано банком в ході розгляду справи, цей договір укладається банком з ОСОБА_6, як особою, яка відкриває рахунок для ОСОБА_5. ПАТ «Імексбанк» також надав копії двох різних заяв на відкриття поточного рахунку НОМЕР_4 - в одній особою, що відкриває цей рахунок, значить ОСОБА_6 (а.с.63), а в іншій такою особою вказана ОСОБА_5, а також надані дві різник картки із зразками підписів на вказаних осіб.

Суд першої інстанції факт наявності двох взаємовиключних за змістом копій договору банківського рахунку НОМЕР_2 від 16.01.2015 року, а також двох різних за змістом заяв на відкриття рахунку НОМЕР_4 не врахував та дійшов передчасного висновку, що особою, яка уклала вказаних договір та відкрила зазначений рахунок є ОСОБА_6.

По-друге - посилання суду першої інстанції на положення п.10.7 Інструкції №492 є помилковими, оскільки цей пункт врегульовує відкриття фізичною особою на користь третьої особи вкладного (депозитного) рахунку, а за договором НОМЕР_2 від 16.01.2015 року відкривався поточний рахунок.

Відповідно до п.1.8. Інструкції №492 банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки.

Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору.

Отже, поточний рахунок і вкладний (депозитний) рахунок не є тотожними, і правила їх відкриття та використання відрізняються та регулюються різними положеннями Інструкції №492.

Зокрема, порядок відкриття поточного рахунку однією фізичною особою на ім'я іншої фізичної особи регулюється п.6.6 Інструкції №492, який передбачає можливість такого відкриття за наявності засвідченої в установленому законодавством порядку довіреності від особи, на користь якої відкривається поточний рахунок. Однак в матеріалах справи відсутні довіреність від імені позивача, яка б надавала право ОСОБА_6 відкривати поточні рахунки на користь позивача. На наявність такої довіреності сторони також не посилаються.

Слід також зазначити, що положення п.6.6 Інструкції №492 не містять аналогічних положень, як в п.10.7 цієї інструкції, стосовно прав особи, яка відкрила рахунок на користь іншої особи, розпоряджатися цим рахунком.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що 10000,00 доларів США були перераховані ОСОБА_6 з одного свого власного рахунку на інший, а тому таке перерахування відповідає вимогам Постанови НБУ №365, колегія суддів вважає помилковим.

Також не можна погодитися і з твердженням суду першої інстанції про те, що « у будь-якому випадку, відповідно до п.2 постанови НБУ №365 від 16.09.2013 року, навіть при перерахуванні в іноземній валюті всупереч обмеженням, встановленим п.1 цієї постанови, банк зобов'язаний здійснити продаж таких надходжень на міжбанківському валютному ринку України та зарахувати гривневий еквівалент від продажу іноземної валюти на поточний рахунок в національній валюті фізичної особи. Тобто валюта платежу не є підставою для відмови у здійсненні переказу, переказ все одно повинен бути виконаний, але у гривні».

Вказані судом першої інстанції операції, а саме конвертація 10000,00 доларів США у гривню шляхом їх продажу на міжбанківському валютному ринку, та зарахування на поточний рахунок в національній валюті, не здійснюються банком автоматично на підставі лише розпорядження власника коштів про перерахування валюти, а потребують оформлення клієнтом відповідних розпоряджень на вчинення зазначених операцій окремо.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції надав невірну правову оцінку обставинам справи та допустив порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового судового рішення про задоволення позову.

За таких обставин, судове рішення відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.195, ст.197, п.3 ч.1 ст.198, ч.1 ст.202, ст.207, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» Северіна Ю.П. та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення на ліквідацію АТ «Імексбанк» Северіна Ю.П., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - відмовити в повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко
Суддя: Суддя: О.В. Лукянчук Ю.М. Градовський