Справа № 128/2616/16-а
Суддя: Саєнко О. Б.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 128/2616/16-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 червня 2017 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді - Саєнко О.Б., при секретарі - Кіяниця А.О.,

за участю: позивача -ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницького приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

12 липня 2016 року до провадження Вінницького районного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, який подальшому було доповнено та уточнено.

10.10.2016 року вказаний адміністративний позов було прийнято до провадження суддею Вінницького районного суду Вінницької області Саєнко О.Б. після повторного автоматичного розподілу справ у зв'язку з відрахуванням зі штату Вінницького районного суду Вінницької області судді Гриценко І.Г. у зв'язку з поданням заяви про відставку відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 22 вересня 2016 року № 1600-VІІІ, ст.ст. 120, 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 13.06.2017 року відповідача - Управління Пенсійного фонду України у Вінницькому районі було замінено на відповідача - Вінницьке приміське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області.

ОСОБА_1 свій позов обґрунтував тим, що Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» підвищено посадові оклади відповідним категоріям прокурорсько-слідчих працівників.

Зазначив, що 02.08.2002 року йому призначено пенсію за вислугу років у розмірі 90 % середньомісячного заробітку (відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у редакції від 12.07.2001 року).

06.06.2016 року він звернувся із заявою до відповідача про перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників на підставі постанови Кабінету Міністри України № 1013 від 09.12.2015 року, надавши довідку прокуратури Вінницької області від 03.06.2016 року № 18/180 про розмір середньомісячного заробітку станом на 01.12.2015 року - 14145,58 грн.

Листом від 13.06.2016 року за № К-24 відповідач відмовив йому у перерахунку пенсії лише з посиланням на ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» у редакції від 14.10.2014 року та п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213, згідно з яким у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно де спеціальних законів, в тому числі, відповідно до Закону України «Пре прокуратуру», тому пенсії в порядку та на умовах, визначених вказаним законом, не призначаються, раніш призначені пенсії не перераховуються.

Вважає такі дії відповідача протиправним та такими, що суттєво обмежує обсяг його пенсійних прав. Тому просить суд визнати дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії протиправними та зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Вінницькому районі провести із 06.06.2016 року перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону України від 12.07.2001 року № 2663-111 на підставі довідки прокуратури Вінницької області від 03.06.2016 року № 18/180 в розмірі 90% від суми заробітку за відповідною посадою без обмеження граничного розміру та провести виплати з урахуванням отриманих раніше сум; у відповідності до ст. 256 КАС України винести постанову про негайне виконання рішення суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав , викладених в адміністративному позові, просив його задовольнити та надав пояснення аналогічні зазначеним у ньому.

Представник відповідача Кубик В.А. в судове засідання нез*явився , подавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заперечив проти задоволення позову із підстав зазначених у запереченнях.

Відповідно до письмових заперечень представника відповідача (а.с.17-20), вбачається, що з 02.08.2002 року позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькому районі, якому виплачується пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХП від 05.11.1991 року при загальному стажі роботи 36 років 07 місяців 04 дні.

06.06.2016 року позивач звернувся до управління за перерахунком пенсії в зв'язку із підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників на підставі Постанови КМУ № 1013 від 09.12.2015 року, надавши довідку № 18/180 від 03.06.2016 року.

Відповідно до розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213 у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказує, що дана норма Закону є чинною та не визнана Конституційним Судом України неконституційною, а тому підлягає до обов'язкового виконання та застосування усіма органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами на території України.

У зв'язку з викладеним, з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються.

Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХП від 05.11.1991 року втратив чинність і з 15.07.2015 року набув чинності новий Закон України «Про прокуратуру» №1697-УП від 14.10.2014 року, у ч. 20 ст. 86 якого зазначено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

На сьогодні порядок та умови перерахунку пенсії працівникам прокуратури Кабінетом Міністрів України не визначені, тому не здійснюються.

Відповідно, перерахувати пенсію позивача за вислугу років, призначену за ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХП від 05.11.1991 року, у зв'язку із підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчим працівникам згідно довідки № 18/180 від 03.06.2016 року неможливо, оскільки для цього відсутні законодавчі підстави.

Згідно ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Вказує, що оскільки, чинними на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії непрацюючого прокурора є норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 та Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 року, отже, застосуванню підлягають саме ці нормативно-правові акти.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Поряд з цим, згідно з п. 1 ч. 2 ст. 256 КАС України суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в постанові звернути до негайного виконання постанову у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Таким чином, з аналізу вказаної норми слідує висновок, що негайне виконання постанов в адміністративних справах може застосовуватись лише у разі стягнення суми боргу, а відтак, вважає, що вимога позивача про допущення до негайного виконання постанови суду не може бути задоволена. Крім того, така вимога не є позовною вимогою в розумінні КАС України, а є встановленням порядку виконання судового рішення.

Також вважає, посилання позивача на Рішення Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08.06.2016 року щодо визнання неконституційними положень п. 5 розділу 111 Закону України №213-У-Ш від 02.03.2015 року є безпідставним. Дане Рішення КСУ стосується лише прав та гарантій суддів, і не може застосовуватися «за аналогією», як вказав позивач, до прокурорів, оскільки рішення КСУ є казуальними, тобто поширюються на конкретні норми/закони та суб'єктів.

Зазначив, що вказана позивачем судова практика не є аналогічною даному спору, оскільки справи вирішувалися до вступу в дію ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року на підставі діючих на той час нормативно-правових актів.

На підставі вищевикладеного, просить відмовити позивачу у задоволені позову у повному обсязі

Суд , з урахуванням міркування позивача, який не заперечував, вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши позов та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає позов необґрунтований та таким, що підлягає відмові у задоволенні виходячи з такого..

Судом встановлено, позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача та з 02.08.2002 року йому призначена пенсія за вислугу років у розмірі 90 % від заробітної плати відповідно до Закону України « Про прокуратуру» № 1798-ХІІ від 05 листопада 1991 року при загальному стажі 36 рік 07 місяців 04 дні.

Згідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно правових актів» з 01 грудня 2015 року збільшено заробітну плату працівникам прокуратури, що є підставою для перерахунку пенсії і не визначає відсотки заробітку з якого призначається пенсія, а визначає розмір заробітної плати.

06.06.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок раніше призначеної йому пенсії у розмірі 90 %, у зв'язку із підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, на підставі довідки прокуратури Вінницької області від 03.06.2016 року № 18/180 про розмір середньомісячного заробітку станом на 01.12.2015 року - 14145,58 грн. (а.с.7, 8).

13.06.2016 року листом позивачу ОСОБА_1 відмовлено відповідачем у перерахунку пенсії, оскільки відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» № 213 від 02 березня 2015 року у разі неприйняття до 01 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія (щомісячне) довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру». У зв'язку із цим з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вище визначеними законами не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються. (а.с.9).

З даною відмовою позивач не погодився та звернувся з даним позовом до суду.

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права, суд виходить з наступного.

Так, ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював в органах прокуратури та набув права з 02.08.2002 року на пенсійне забезпечення за вислугою років (у розмірі 90 % від заробітної плати) на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (Закон № 1789) (в редакції, чинній на час набуття такого права).

Згідно із положеннями ч. 13 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», держава взяла на себе обов'язок забезпечити не лише нарахування але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.

Частиною 18 статті 50-1 Закону № 1789 передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувалися у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій проводився з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 № 76-VIII (Закон № 76) внесено зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 18 викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Так, 15 липня 2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру» згідно Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення: Закон України «Про прокуратуру» (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., №53, ст. 793, №50, ст. 474; 1995 р., №11, ст. 71, №34, ст. 268; 2001 р., №9, ст. 38, №44, ст. 233; 2002 р., №17, ст. 117, ст. 125; 2003 р., №29, ст. 233, №30, ст. 247; 2004 р., №8, ст. 66; 2005 р., №2, ст. 32, №6, ст. 132, №11, ст. 198; 2006 р., №1, ст. 18, №19 - 20, ст. 156; 2007 р., №7 - 8, ст. 66, №33, ст. 442; 2008 р., №№5 - 8, ст. 78, №48, ст. 357; 2010 р., №37, ст. 497, №№41 - 45, ст. 529; 2011 р., №23, ст. 160, №30, ст. 279; 2012 р., №12 - 13, ст. 82; 2013 р., №14, ст. 89, №21, ст. 208, №37, ст. 490, №39, ст. 517; 2014 р., №11, ст. 132, №17, ст. 593, 20 - 21, ст. 745, №22, ст. 816; із змінами, внесеними Законом України від 14 серпня 2014 року №1642-VII), крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46 2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50- 1, частини третьої статті 51 2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року;

Таким чином, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії частини тринадцята та вісімнадцята статі 50-1 Закону України «Про прокуратуру» втратили чинність.

Згідно ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» (чинної на час виникнення спірних правовідносин) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, а тому вказані зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» при призначені пенсії, проте визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на Кабінет Міністрів України.

На час звернення позивача за перерахунком пенсії, Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не було прийнято.

Суд звертає увагу на те, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії позивача, яка ним отримувалась до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При вирішенні спірних правовідносин судом також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. У п. 2.2 вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116).

У Рішенні від 2 березня 1999 року №2-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає правомірними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1, виходячи з розміру 90 % від загальної місячної заробітної плати, оскільки відповідач здійснював свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати підлягають залишенню за позивачем.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Вінницького приміського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький районний суд Вінницької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії повної постанови.

Повна постанова суду виготовлена 19 червня 2017 року.

Суддя: