Справа № 592/4717/17
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 р.Справа № 592/4717/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Жигилія С.П. , Дюкарєвої С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.05.2017р. по справі № 592/4717/17

за позовом ОСОБА_1

до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (далі по тексту - Сумське об'єднане УПФУ, відповідач), в якому просить суд :

1) визнати протиправними дії Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо визначення позивачеві належного розміру довічного грошового утримання та зменшення його виплати в грудні 2016 року та січні 2017 року;

2) зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області зарахувати до стажу роботи судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, половину строку навчання позивача за денною формою навчання у вищому юридичному закладі - Харківському юридичному інституті за період з вересня 1983 року по червень 1986 року;

3) зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області здійснити позивачу, як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 20 вересня 2016 року в розмірі 84% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді;

4) зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області зробити перерахунок та виплатити недоплачену суму довічного грошового утримання за грудень 2016 року та січень 2017 року, виходячи із суми грошового утримання діючого судді за цей період.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.05.2017 року по справі № 592/4717/17, прийнятою в порядку скороченого провадження, визнано протиправними дії Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо визначення ОСОБА_1 належного розміру довічного грошового утримання та зменшення його виплати в грудні 2016 р. та січні 2017 р.

Зобов'язано Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області зарахувати до стажу роботи судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, половину строку навчання ОСОБА_1 за денною формою навчання у вищому юридичному закладі - Харківському юридичному інституті за період з вересня 1983 року по червень 1986 року, зобов'язано відповідача здійснити позивачці, як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 20 вересня 2016 року в розмірі 84% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов'язано Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України у Сумській області зробити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму довічного грошового утримання за грудень 2016 року та січень 2017 року, виходячи із суми грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, за цей період.

Стягнуто з державного бюджету України на користь ОСОБА_1, 40000, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) 640 грн. судового збору, сплаченого при подачі позову до суду.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.05.2017 року по справі № 592/4717/17, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" зазначив, що вказаним Законом не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді половини періоду навчання у вищому навчальному закладі. Пункт 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції виходу позивача у відставку у вказаному Законі відсутній, а тому посилання суду на нього є безпідставним. Вказує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VІІІ від 06.12.2016 року передбачено, що з 01.01.2017 року максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не може перевищувати 10740,00 грн., тому з 01.01.2017 року по 05.01.2017 року позивачеві щомісячне довічне грошове утримання виплачене виходячи з вказаного розміру обмеженням. Водночас, з 05.01.2017 року Законом України «Про вищу раду правосуддя» щомісячне довічне грошове утримання позивачці як судді у відставці виплачується без обмеження максимальним розміром. Стверджує про пропущення позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, які у відповідності до ст.100 КАС України повинні бути залишені без розгляду. Вказує, що судом першої інстанції безпідставно відхилено клопотання відповідача про розгляд справи в загальному порядку, чим позбавлено відповідача взяти участь у розгляді справи, надати пояснення по справі та реалізувати інші процесуальні права, надані ст.49 КАС України.

Позивач в надісланих до суду письмових запереченнях просила суд вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін.

З огляду на приписи ч.8 ст.183-2 КАС України справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 р. № 1600-VІІІ позивача звільнено з посади судді господарського суду Сумської області (а.с.21-22). З 20.09.2016 року позивачці призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Відповідно до розрахунку, здійсненого господарським судом Сумської області, станом на 19.09.2016 року стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 24 роки 1 місяць 25 днів, у тому числі : з 01.09.1983 року по 01.07.1986 року - студент Харківського юридичного інституту - 1 рік 05 місяців (зараховано половину строку навчання), з 29.06.1992 року по 31.07.1994 року - арбітр І категорії юридичної групи управління бухгалтерського обліку і правової роботи Сумської облспоживспілки (02 роки 01 місяць 02 дні), з 01.08.1994 року по 22.08.1994 року - провідний арбітр управління управління бухгалтерського обліку і правової роботи Сумської облспоживспілки (00 років 00 місяців 21 день), з 17.07.1997 року по 19.09.2016 року - суддя арбітражного, господарського суду Сумської області (19 років 02 місяці 02 дні) (а.с.7).

Наявною в матеріалах справи копією трудової книжки ОСОБА_1 підтверджується, що позивачка з 01.09.1983 року по 01.07.1986 року навчалася на денному факультеті Харківського юридичного інституту (а.с.20).

15.02.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Сумського об'єднаного УПФУ Сумської області.

Листом № 58/З від 01.03.2017 року позивача повідомлено, що відповідно до постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2017 року по справі № 591/6424/16-а ОСОБА_1 перераховано щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 82% суддівської винагороди. Відповідно до заяви позивачки від 01.12.2016 року ОСОБА_1 з 01.01.2017 року перераховано щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 82% суддівської винагороди у 24000,00 грн. відповідно до довідки Господарського суду Харківської області від 30.01.2017 року № 02-41/6/2. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VІІІ від 06.12.2016 року (далі по тексту - Закон № 1774-VІІІ) передбачено, що з 01.01.2017 року максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не може перевищувати 10740,00 грн., тому з 01.01.2017 року грошове утримання позивачки встановлене у вказаному розмірі. З 05.01.2017 року відповідно до Закону України «Про Вищу раду правосуддя» щомісячне довічне грошове утримання позивачки виплачується без обмеження максимальним розміром і становить 19680,00 грн. (а.с.8).

28.03.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Сумського об'єднаного УПФУ із заявою, в якій з посиланням на п.3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», п.11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ від 07.07.2010 року просила здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 20.09.2016 року з урахуванням до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання у вищому навчальному закладі (1 рік 05 місяців). Крім того, зазначила, що відповідачем безпідставно не здійснено перерахунок грошового утримання позивачки за грудень 2016 року, оскільки саме з цього місяця підвищилась суддівська винагорода, похідною від якої є сума довічного грошового утримання, і зменшена сума виплати за січень 2017 року з посиланням на Закон, який не міг застосовуватись до позивачки як такий, що погіршував її матеріальний стан. Просила виправити допущені вищевказані помилки при виплаті щомісячного довічного грошового утримання.

Листом № 151/З від 07.04.2017 року позивачці відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з посиланням на те, що статтею 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду навчання у юридичному вузі (а.с.9).

Не погодившись з відмовою відповідача у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом про визнання протиправними дії Сумського об'єднаного УПФУ щодо визначення позивачеві належного розміру довічного грошового утримання та зменшення його виплати в грудні 2016 року та січні 2017 року, зобов'язання відповідача зарахувати до стажу роботи судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, половину строку навчання позивача за денною формою навчання у вищому юридичному закладі, здійснити позивачу, як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 20 вересня 2016 року в розмірі 84% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а також зробити перерахунок та провести відповідні виплати довічного грошового утримання за грудень 2016 року та січень 2017 року, виходячи із суми грошового утримання діючого судді за цей період.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, на момент прийняття Верховною Радою України постанови від 8 вересня 2016 року про звільнення позивачки з посади судді у відставку, спірні правовідносини регулювались Законом України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

У відповідності до ч. 3 ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р. № 2453-VІ (в редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. № 4-рп/2016) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим аніж 90 відсотків заробітної плати суді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Станом на час призначення позивача на посаду судді правовідносини щодо набуття стажу, який дає право на вихід судді у відставку та призначення щомісячного довічного грошового забезпечення, регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

07.07.2010 року було прийнято Закон України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VІ, відповідно до ч.1 ст.131 якого (в редакції, чинній до 28.03.2015 р.) до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Аналогічні положення містить стаття 135 цього Закону в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", чинній з 28.03.2015 року.

Водночас, згідно з п.11 Перехідних положень Закону № 2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

У відповідності до пункту 3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Статтею 1 Указу Президента України від 10.07.1995 р. № 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (в редакції, чинній до 01.03.2008 року) передбачено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні підстави для не включення до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на вихід у відставку та впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання, половини періоду навчання у вищому юридичному навчальному закладі на денній формі навчання.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Колегія суддів зазначає, що за час роботи ОСОБА_1 суддею протягом періоду з 17.07.1997 року по 07.07.2010 року діяли правові норми, які гарантували зарахування до стажу роботи суддею половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладах.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що згідно з нормами законодавства, чинними на час роботи позивача, остання набула права на врахування до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не може бути позбавлена такого права у зв'язку з тим, що станом на час виходу її у відставку набув чинності Закон України "Про судоустрій і статус суддів", яким не передбачено віднесення вищевказаних періодів до стажу роботи на посаді судді.

Крім того, колегія суддів відмічає, що Законом України "Про вищу раду правосуддя", що набрав чинності 05.01.2017 р., внесені зміни у п. 34 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді становить більше 22 років та дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 84% грошового утримання працюючого судді.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що відповідно до ч.3 ст.133 Закону № 2453-VI (в редакції, чинній на час виходу позивачки у відставку) посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці становить певний відсоток від суддівської винагороди, яка, у свою чергу, залежить від розміру мінімальної заробітної плати.

Враховуючи, що з 01 грудня 2016 р. розмір мінімальної заробітної плати було збільшено до 1600 грн., з цієї дати відповідач повинен був провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивачки.

Разом з тим, Сумським об'єднаним УПФУ у зв'язку із зміною розміру суддівської винагороди з 1 грудня 2016 року було зроблено перерахунок довічного грошового утримання позивачки, однак, не з грудня 2016 року, як це передбачено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», а з січня 2017 р.

В січні 2017 року, з посиланням на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України № 1774-VIII від 06.12.2016 р., відповідач безпідставно обрахував довічне грошове утримання позивачки з 01 по 04 січня 2017 року, з обмеженням - в сумі 10740 грн.

За загальним правилом, установленим частиною 1 статті 58 Конституції України,- закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з частиною 1 статті 126 Конституції України,- незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і Законами України.

Відповідно до Конституції України діяльність суддів гарантується, зокрема, особливим порядком їх обрання або призначення, звільнення з посади; обмеженням прав суддів на виконання іншої оплачуваної роботи, крім викладацької, наукової та творчої; фінансуванням функціонування судів та діяльності суддів виключно за рахунок коштів Державного бюджету України (стаття 126, частина 2 статті 127, стаття 128, стаття 130).

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,- незалежність судді забезпечується, зокрема, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді, правом судді на відставку. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Тобто, гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що також неодноразово було зазначено і Конституційним Судом України, зокрема, у рішеннях від 08 червня 2016 року № 4- рп/2016, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005.

У рішення від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 Конституційний Суд України зокрема, розглянув питання щодо встановлення максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на рівні 10740 грн.

Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону № 2453 в редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VІІІ максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Здійснюючи аналіз вказаних положень на предмет їх відповідності Основному Закону України, Конституційний Суд України виходив з того, що він уже розглядав питання про недопустимість визначення в законі максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, зокрема у рішеннях від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013. У цих рішеннях Конституційний Суд України наголошував, що закріплення в законі максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів обмежує гарантії їх незалежності.

Конституційний Суд України вважає, що положення першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону № 2453 в редакціях Закону № 213, Закону № 911щодо встановлення максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці суперечать частині першій статті 126 Основного Закону України.

З урахуванням викладеного, вказаним вище рішенням визнано неконституційними положення першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає безпідставним зменшення відповідачем щомісячного довічного грошового утримання позивачки за січень 2017 року.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом, оскільки питання про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 20.09.2016 року постало не у зв'язку з виникненням нових обставин, що впливають на його розмір, а у зв'язку з помилковим обчисленням відповідачем розміру грошового утримання при його призначенні з 20.09.2016 року, з огляду на невключення до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі.

З приводу доводів відповідача про те, що судом першої інстанції безпідставно було розглянуто справу в порядку скороченого провадження, чим позбавлено позивача права участі у розгляді своєї справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп.2 ч.1 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України cкорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо, зокрема, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Про відкриття скороченого провадження суд виносить ухвалу, копія якої разом з копією позовної заяви та доданих до неї документів невідкладно надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу. В ухвалі в обов'язковому порядку зазначаються строк подання заперечення проти позову, порядок його подання, а також наслідки неподання такого заперечення. Відповідач у десятиденний строк з дня одержання такої ухвали та копій документів може подати заперечення проти позову та необхідні документи або заяву про визнання позову. Якщо справа розглядається судом за місцезнаходженням відповідача, то заперечення проти позову чи заява про визнання позову мають бути подані безпосередньо до канцелярії суду (ч.3 ст.183-2 КАС України).

Суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне судове рішення. У разі недостатності повідомлених позивачем обставин або якщо за результатами розгляду поданого відповідачем заперечення суд прийде до висновку про неможливість ухвалення законного судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу за загальними правилами цього Кодексу, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

За приписами ч.5 ст.183-2 КАС України справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження протягом таких строків: 1) не пізніше наступного дня з дня надходження до суду заяви відповідача про визнання позову; 2) не пізніше трьох днів з дня закінчення строку, передбаченого частиною третьою цієї статті, якщо до суду не було подано заперечення відповідача та за умови, що справа розглядається судом за місцезнаходженням відповідача; 3) не пізніше трьох днів - у разі якщо протягом семи днів з дня закінчення строку, передбаченого частиною третьою цієї статті, до суду не надійшло заперечення відповідача та за умови, що справа не розглядається судом за місцезнаходженням відповідача; 4) не пізніше п'яти днів з дня подання відповідачем заперечення проти позову.

У відповідності до ч.8 ст.183-2 КАС України постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку.

Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Не допускається розгляд у порядку скороченого провадження адміністративних справ, які належить розглядати колегією суддів, а також адміністративних справ щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму (ч.11 ст.183-2 КАС України).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів відмічає, що судом першої інстанції не було порушено обмежень, встановлених статтею 183-2 КАС України, щодо розгляду справи в порядку письмового провадження. Так, дана адміністративна справа не є такою, яку належить розглядати колегією суддів, та не стосується правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму, не потребує виклику сторін та проведення судового засідання, оскільки наявних у справі письмових доказів достатньо для її розгляду.

Враховуючи викладене, відповідач не був позбавлений права викласти свою позицію в письмових запереченнях, Судом першої інстанції не було порушено права відповідача на надання пояснень, які були ним подані та враховані судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що розгляд судом першої інстанції справи в порядку скороченого провадження не призвів до порушення прав відповідача або неправильного вирішення справи, а тому вищенаведені доводи позивача не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області залишити без задоволення.

Постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.05.2017р. по справі № 592/4717/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає в силу приписів ч.10 ст.183-2 КАС України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Жигилій С.П. Дюкарєва С.В.