Справа № 813/1230/17
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

12 червня 2017 року справа № 813/1230/17

12 год 50 хв зал судових засідань №6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною відповіді, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області, в якому просить суд визнати протиправною відповідь відповідача від 10.03.2017 №2618/2/7-09.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у своїй відповіді навів неоднозначні, суперечливі і взаємовиключні за змістом мотиви в обґрунтування відповіді про відсутність в керівника відповідача обовязку про повідомлення позивача про притягнення інспектора до дисциплінарної відповідальності за неналежний розгляд його звернення.

Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову повністю. Заперечення обґрунтовані тим, що позивачу на його звернення надано повну і обґрунтовану відповідь у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Просив суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд дійшов до висновку, що провадження у справі необхідно закрити.

Позивач звернувся до Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області, правонаступником якої є відповідач, із зверненням від 19.05.2014 наступного змісту: «Чи зобов 'язані Ви були 24 листопада 2009р. на підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України повідомити мене з огляду на вимоги ст. 15 та ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» про притягнення інспектора п. Кипибіди Т.Є. до дисциплінарної відповідальності наказом № 72-к від 24.11.2009 р. шляхом зменшення розміру преміальних за неналежне виконання своїх службових обов'язків при розгляді мого звернення від 06.10.2009р?».

Відповідач надав позивачу відповідь № 02-246805 від 02.06.2014. Не погодившись з вказаною відповіддю позивач оскаржив її у судовому порядку до Львівського окружного адміністративного суду. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 31.07.2014 у справі №813/4966/14 в задоволенні позову відмовлено повністю. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2014 у справі №876/8264/14 вказану постанову суду скасовано та прийнято нову, якою позов задоволено частково, визнано протиправними дії відповідача щодо дачі відповіді №02-2468/05 від 02.06.2014 на заяву від 09.05.2014; зобовязано відповідача розглянути звернення позивача та надати відповідь на поставлені запитання у зверненні від 09.05.2014 у відповідності до ст. 19 Закону України Про звернення громадян від 03.10.1996 № 393/96 ВР.

Відповідач на виконання вказаної постанови суду надав позивачу відповідь від 15.01.2015 року № 02- 0056/05, в якій повідомили його про те, що до інспектора КипибідиТ.Є. застосовані заходи дисциплінарного впливу в листопаді 2009 року, які полягали у зменшенні премії за допущені недоліки у роботі, в т.ч. встановлення факту неповного вивчення інспектором питань, які зазначені у зверненні ОСОБА_3 від 06.10.2009. У відповіді також зазначено, що оскільки заходи впливу застосовувалися за результатами роботи інспектора в цілому, а не за результатами розгляду звернення то безпосередньо про вжиті заходи заявник не повідомлявся.

Одночасно відповідач надіслав повідомлення до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про добровільне виконання рішення суду. Постановою державного виконавця від 16.02.2015 закінчено виконавче провадження з підстав фактичного виконання рішення суду у повному обсязі.

Не погодившись із закінченням виконавчого провадження, позивач оскаржив відповідну постанову до суду. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29.06.2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2016, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження визнана протиправною та скасована. При цьому, вказана постанова державного виконавця визнана судом протиправною у звязку з тим, що державний виконавець не здійснив перевірку фактичного виконання рішення суду.

У звязку цим начальник відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Львівській області прийняв постанову від 09.02.2017 ВП № 46368822 якою скасував постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження. Постанова начальника відділу примусового виконання рішень отримана відповідачем 22.02.2017.

Відповідач на виконання вказаних судових рішень надав позивачу відповідь від 10.03.2017 №2618/2/7-09 «Щодо виконання рішення суду».

Не погоджуючись із вказаною відповіддю, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч.1. ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно - правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Рішення суб'єкта владних повноважень, які у контексті положень КАС України можуть бути оскаржені до суду, необхідно розуміти як нормативно - правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

За установленими в теорії права підходами до класифікації правових актів нормативно - правовий акт це прийнятий уповноваженим державним органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неоднарозово. Що ж до правових актів індивідуальної дії, то вони породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.

При цьому обов'язковою ознакою рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень як предмета адміністративного спору є прямий (безпосередній) вплив рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень на правовий статус фізичної чи юридичної особи, тобто обмеження її прав, свобод, покладення на неї обов'язків.

При цьому, в розумінні ст. 17 КАС України, відповідь від 10.03.2017 №2618/2/7-09 «Щодо виконання рішення суду»не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії і не тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обовязків у позивача, а тому не може бути оскаржена в адміністративному суді.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 вказаної статті, суд повинен розяснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Суд звертає увагу на те, що цей спір не підлягає розгляду в судовому порядку, незалежно від виду судочинства, а тому при закритті провадження у справі, підстави для зазначення компетентного суду відсутні.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

На підставі п.18 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що судові витрати зі сторін стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною відповіді - закрити.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя А.Г. Гулик