Справа № 826/3090/17
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 червня 2017 року письмове провадження № 826/3090/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів : головуючого судді Арсірія Р.О., суддів Кузьменка В.А., Огурцова О.П., розглянувши адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України

Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату Міністерства юстиції України

про визнання протиправним та скасування рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач та/або ОСОБА_1.) з позовом до Міністерства юстиції України (далі також - відповідач-1 та/або Міністерство), Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату Міністерства юстиції України (далі також - відповідач-2 та/або Комісія) в якому просить :

- визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату № 1 від 12 жовтня 2016 року про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерством юстиції України 28 липня 2008 року за НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_1;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 27.10.2016 р. № 3078/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого ОСОБА_1.

Обґрунтовуючи заявлений адміністративний позов позивач зазначив, що спірне рішення Комісії та наказ Міністерства є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки вони прийняті з порушенням прав позивача та з перевищенням владних повноважень, всупереч вимог закону України «Про нотаріат», пункту 8 Порядку внесення Міністерством юстиції України, головними територіальними управліннями юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі або Нотаріальною палатою України подання про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю та його розгляд Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №1904/5 від 28.07.2011.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача-1 проти позову заперечував з підстав викладених у письмових запереченнях, просив у позові відмовити повністю.

Представник відповідача-2 в судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду. Причини неявки суду не повідомив.

Керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неприбуттям у судове засідання представника Комісії, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

28 липня 2008 року Міністерством юстиції України видано позивачу свідоцтво НОМЕР_1 про право на заняття нотаріальною діяльністю.

08 жовтня 2008 року Головним управлінням юстиції у м. Києві зареєстровано приватну нотаріальну діяльність по Київському міському нотаріальному округу та видано ОСОБА_1 реєстраційне посвідчення НОМЕР_2.

22 квітня 2016 року Головним територіальним управлінням юстиції у м. Києві внесено до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату подання про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 з пропозицією розглянути питання про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю на підставі підпункту «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат».

На засіданні Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, яке відбулося 12 жовтня 2016 року, розглянуто вищезгадане подання Головного територіального управління юстиції у м. Києві і прийнято рішення №1, а саме: на підставі підпункту «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону, у зв'язку з неодноразовим порушенням нотаріусом чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій, анулювати свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерством юстиції України від 28 липня 2008 за НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_1.

Відповідно до вказаного рішення та на підставі підпункту «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат», у зв'язку з неодноразовим порушенням нотаріусом чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій, наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 2016 року №3078/5 анульовано вищезазначене свідоцтво позивача.

Не погоджуючись із рішенням Комісії від 12.10.2016 №1 та наказом Міністерства від 27.10.2016 №3078/5 про анулювання належного йому свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 14 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначається організація і діяльність нотаріату.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат» від 02.09.1993 №3425-XII (далі також - Закон №3425), відповідно до ст.1 якого нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України (ст.2 Закону №3425).

За правилами частини 2 статті 3 цього Закону, нотаріусом може бути громадянин України, який, серед іншого, отримав свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

За змістом абз. 2 ст.2-1 Закону №3425 контроль за організацією нотаріату України, перевірки організації нотаріальної діяльності приватних нотаріусів та виконання ними правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України, Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до ст. 33 Закону №3425 Міністерство юстиції України, Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі проводять перевірку організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса, дотримання ним порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства за певний період.

Свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю, відповідно до частини першої статті 11 цього Закону, видається Міністерством юстиції України на підставі рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату.

У випадках, передбачених підпунктами «а» - «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю може бути анульовано Міністерством юстиції України за рішенням Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, прийнятим на підставі подання Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі.

Згідно положень статті 10 цього Закону, Вища кваліфікаційна комісія нотаріату утворюється при Міністерстві юстиції України для визначення рівня професійної підготовленості осіб, які мають намір займатися нотаріальною діяльністю, та вирішення питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю. Положення про Вищу кваліфікаційну комісію нотаріату затверджується Кабінетом Міністрів України.

Питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю розглядається Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату за поданням, відповідно, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі або Нотаріальної палати України у випадках, визначених цим Законом.

Таким чином, Законом України «Про нотаріат» встановлено, що вчинення нотаріальних дій в Україні здійснюється нотаріусами, які отримали в установленому порядку свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, яке видається Міністерством юстиції України. Зазначене свідоцтво може бути анульоване за рішенням органу, що його видав, яке приймається на підставі рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, яке, у свою чергу, приймається за наслідками розгляду подання Головного територіального управління юстиції відповідно до закону.

Як встановлено судом, підставою для прийняття оскаржуваного рішення Комісією стало подання Головного територіального управління юстиції у м. Києві за змістом якого за період з 2008 по 2016 роки діяльність приватного нотаріуса ОСОБА_1 неодноразово перевірялась. За підсумками перевірок встановлено порушення позивачем організації нотаріальної діяльності та неодноразових порушень позивачем правил нотаріального діловодства.

Згідно частини 4 ст. 33 цього Закону у разі виявлення під час перевірки порушень в організації нотаріальної діяльності приватного нотаріуса або неодноразових порушень ним правил нотаріального діловодства Міністерство юстиції України, Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, які проводили перевірку, можуть зупинити або припинити нотаріальну діяльність приватного нотаріуса з підстав та у порядку, передбачених цим Законом.

У разі виявлення під час перевірки неодноразового грубого порушення порядку вчинення нотаріальних дій свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса може бути анульовано у порядку та на підставах, передбачених цим Законом.

На підставі ст. 29-1 Закону України «Про нотаріат», діяльність позивача після кожної перевірки зупинялась на час проходження підвищення кваліфікації.

По результатам кожної перевірки позивачем здійснювались дії щодо усунення допущених порушень про що свідчать відповідні довідки позивача про проведену роботу за результатами перевірок.

В той же час, із змісту спірного рішення вбачається, що Комісія прийшла до висновку, що позивач лише частково поніс відповідальність шляхом зупинення його нотаріальної діяльності для проходження підвищення кваліфікації в частині порушення правил ведення нотаріального діловодства.

Спірні рішення Комісії, та в подальшому наказ Міністерства, обґрунтовані підставами, передбаченими підпунктом «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат», а саме неодноразовим порушенням нотаріусом чинного законодавства при вчиненні нотаріальних дій.

При прийнятті рішення, Комісією розглядалось подання Головного територіального управління юстиції та скарга старшого слідчого третього відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС ОСОБА_2 щодо законності вчинення приватним нотаріусом ОСОБА_1 нотаріальної дії 19 червня 2015 року за реєстровим №1270. Крім того, спірне рішення Комісії містить посилання на надану Головним територіальним управлінням юстиції у місті Києві оцінку законності нотаріальних дій, вчинених позивачем 25.06.2015 за реєстровими №№ 1310, 1311.

Суд погоджується з доводами позивача, що Комісія не наділена повноваженнями розглядати звернення юридичних та фізичних осіб щодо вчинених нотаріальних дій та надавати оцінку законності таких нотаріальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 Закону №3425, п. 4 Положення про Вищу кваліфікаційну комісію нотаріату, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №923 від 31.08.2011 Комісія відповідно до покладених на неї завдань, в тому числі, розглядає подання головних управлінь юстиції або Нотаріальної палати України про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю.

Згідно пункту 10 Порядку №1904/5 на засіданні заслуховуються члени Комісії, досліджуються та аналізуються подані документи. У разі відсутності безспірного підтвердження факту порушення закону Комісія відхиляє Подання. У разі відсутності необхідної інформації стосовно обставин, викладених у Поданні, або наявності додаткових відомостей, які надійшли до Комісії, розгляд питання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю може бути перенесений до вирішення зазначених питань з урахуванням строку, передбаченого пунктом 8 частини першої статті 29-1 Закону.

Закон №3425 не передбачає повноважень Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі щодо перевірки законності вчинення нотаріальних дій нотаріусами і відповідно встановлення порушення чинного законодавства при вчинення нотаріальних дій. Такими повноваженнями наділена судова гілка влади.

Висновки зазначених органів щодо законності чи незаконності вчинення нотаріусами тої чи іншої нотаріальної дій, зроблені поза межами наданих повноважень, не можуть свідчити про безспірність підтвердження факту порушення нотаріусом закону. При прийняті рішення, суд враховує, що в матеріалах справи відсутні судові рішення, які набрали законної сили та відповідно до яких встановлено порушення приватним нотаріусом ОСОБА_1 чинного законодавства при вчиненні наведених нотаріальних дій.

Порядок внесення Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі або Нотаріальною палатою України подання про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю та його розгляд Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату встановлюється Міністерством юстиції України відповідно до частини десятої статті 10 Закону України «Про нотаріат».

Зазначений Порядок затверджено наказом Міністерства юстиції України від 28 липня 2011 року №1904/5 (далі також - Порядок №1904/5).

Згідно п. 8 Порядку №1904/5 подання розглядається на засіданні Комісії у присутності нотаріуса, щодо якого внесено Подання, представника управління юстиції, яке внесло подання, або територіального уповноваженого. Неявка на засідання Комісії нотаріуса, представника управління юстиції або територіального уповноваженого, які належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання Комісії, не є перешкодою для розгляду Подання, проте Комісія може визнати присутність зазначених осіб обов'язковою.

Як слідує з адміністративного позову, запрошення на засідання Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату позивач не отримував, що свідчить про неповідомлення його належним чином про дату, час і місце засідання Комісії. Представник Міністерства, в свою чергу, пояснив, що на засіданні Комісії приватний нотаріус ОСОБА_1 не був присутній, будучи при цьому належним чином повідомленим про засідання Комісії, про що свідчить лист Міністерства.

Проте, доводи Міністерства щодо належного повідомлення позивача про дату час та місце проведення засідання Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату судом відхиляються, адже в ході розгляду справи та дослідження наявних в матеріалах справи документів судом встановлено, що належні та допустимі докази надсилання Міністерством та/або отримання позивачем листа Міністерства з повідомленням про дату, час і місце засідання Комісії в матеріалах справи відсутні та відповідачами не надані.

Проведення засідання Комісії за відсутності приватного нотаріуса щодо якого внесено подання Головним територіальним управління юстиції у м. Києві та щодо якого вирішується питання про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, за відсутності доказів належного повідомлення такого нотаріуса про засідання, вказує на порушення Комісією п. 8 Порядку №1904/5.

Як зазначено у справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків.

Суд враховує, що принцип презумпції невинуватості перш за все є гарантією процесуального характеру по кримінальних справах, але за висновками Європейського суду з прав людини його сфера застосування є значно ширшою: він є обов'язковим не тільки для кримінального суду, який приймає рішення щодо обґрунтованості обвинувачення, але й для всіх інших державних органів. Так, на думку Європейського суду з прав людини замах на презумпцію невинуватості може виходити не тільки від суду чи судді, але й від інших публічних влад.

При цьому принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні № 37801/97 від 1 липня 2003 року по справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З урахуванням викладених обставин та наведених норм матеріального права у сукупності, оскільки в порушення п. 8 Порядку №1904/5 засідання Комісії 12.10.2016 проведено за відсутності позивача, суд дійшов висновку, що спірне рішення Комісії прийняте без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, у зв'язку із чим підлягає скасуванню.

Не може бути законним й спірний наказ Міністерства, адже він прийнятий на підставі рішення Комісії, яке визнається судом протиправним.

Суд зазначає, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв'язку із прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав. Порушення вимог Закону рішенням чи діями суб'єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов'язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням.

В даному випадку, внаслідок прийняття спірних рішення Комісії та наказу Міністерства позивач позбавлений можливості здійснювати нотаріальну діяльність, що суд розцінює як порушення охоронюваного законом права, яке підлягає захисту судом адміністративної юрисдикції.

На підставі вказаного суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату №1 від 12 жовтня 2016 року про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерством юстиції України 28 липня 2008 року за НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_1 та про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 27.10.2016 року №3078/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого ОСОБА_1» підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, на думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами не доведено правомірність та обґрунтованість підстав для прийняття спірних рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату № 1 від 12 жовтня 2016 року про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерством юстиції України 28 липня 2008 року за НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_1.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 27.10.2016 р. № 3078/5 «Про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого ОСОБА_1.5. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МД ЄВТРОЙРЕЙД" понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 512 грн за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці Державної фіскальної служби.

4. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн за рахунок бюджетних асигнувань Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату Міністерства юстиції України та у розмірі 640 грн за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Суддя Р.О. Арсірій

Судді О.П. Огурцов

В.А. Кузьменко