Справа № 813/4241/16
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/5633/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.

з участю представників: позивача Кунащук І.В., відповідача Юрчак Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року у адміністративній справі №813/4241/16 за адміністративним позовом Відкритого акціонерного товариства «Прикарпатпромарматура» до Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

ВАТ «Прикарпатпромарматура» звернулось до суду із позовом до Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.10.2016 року № та від 11.11.2016 року №.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Личаківською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області № від 06.10.2016 року та № від 11.11.2016 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на користь Відкритого акціонерного товариства «Прикарпатпромарматура» судовий збір в сумі 2451 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необгрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального права, неповним зясуванням обставин у справі, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи. Доводи апелянта зводяться до того, що за результатами перевірки позивача відповідачем було встановлено, що господарські операції між ВАТ «Прикарпатпромарматура» і його контрагентом - ТзОВ «Омелюх груп» фактично не мали місце та не відбувалися, а тому за відсутності фактичного здійснення господарських операцій, у позивача було відсутнє право на формування витрат та податкового кредиту. Крім того, покликається на наявність досудового розслідування у кримінальному провадженні, за матеріалами якого контрагент позивача здійснював фіктивну діяльність. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В судовму засіданні апеляційного розгляду справи представник апелянта апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив,просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. В період з 09.09.2016 року по 15.09.2016 року, відповідно до наказу від 09.09.2016 року №455 й ухвали слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 01.08.2016 року, Личаківською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області було проведено позапланову виїзну документальну перевірку ВАТ «Прикарпатпромарматура» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Акротус-Систем» (),ТОВ «Арнад плюс» (), ТОВ «Ренесанс Славія Інвестмент» (), ТОВ «ДРАЙВ ДЕНС КИЇВ» (), ТОВ «ТІК «ЕНЕРГІЯ» (), ТОВ «Біс Плюс» (), ТОВ «Світ Фуд» (), ТОВ «Металлсервіс Україна (), ТОВ «Фондор Груп» (), ТОВ «СТ Мідл» (), ТОВ «ГРАН БУТІК» (), ТОВ «Арабікус» (), ТОВ «Барбадос ЛТД» (), ТОВ «Бром форс» (), ТОВ «ІНТЕР ТЕКНОЛЕДЖІ» (), ТОВ «Елітстар Компані» (), ТОВ «Марино Торг» (), ТОВ «Домініка Трейд» (), ТОВ «Бурж Ком» (), ТОВ «Бурбон трейд» (), ТОВ «Бендер Проджект» (), ТОВ «Коралсіті» (), ТОВ «ВТК Сіріус» (), ТОВ «Молгрант» (), ТОВ «Мідленд Інвест» (). ТОВ «Гард Комьюніті» (коді ), ТОВ «Білд Комьюніті» (), ТОВ «Бест Комьюніті» (), ТОВ «КОНСАЛТКОМ» (), ТОВ «Ленсі Груп» (), ТОВ «Макао Союз» (), ТОВ «Ареал Софт Груп» (), ТОВ «Компанія «Інвест Гарант» (), ТОВ «Кортес-плюс» (), ТОВ «Форест-таун 2015» (), ТОВ «Олмофо» (), ТОВ «Профбудкомплекс» (), ТОВ «ЄЄ «Європейська будівельно-фасадна компанія» (), ТОВ «ЕНКОД КОНСТРАКШН» (), ТОВ «ТК Спектр» (), ТОВ «Фреш продакшн» (), ТОВ «Маджестик Лайн» (), ТОВ «Анадора» (), ТОВ «Сафарс» (), ТОВ «Альтерсвіфт» (), ТОВ «Врожай 2015» (), ТОВ «Стандарт промбуд» (), ТОВ «РЗХ ЛІМІТЕД» (), ТОВ «Малаві» (), ТОВ «Наполі Груп» (), ТОВ «Багіра Фінанс» (), ТОВ «ІК «Дельта» (), ТОВ «Голд Трейд» (), ТОВ «Шериф комфорт» (), ТОВ «Сурінам плюс» (), ТОВ «Промомаркетгруп» (), ТОВ «БК Нові Горизонти» (), ТОВ «НОВА ПЕРСПЕКТИВА-2015» (), ТОВ «Інгер буд» (), ТОВ «Будівельні технології «Кразбуд» (), ТОВ «Інтербілд Комьюніті» (), ТОВ «Ека Строй Плюс» (), ТОВ «Підлога-Бетон» (), ТОВ «Біз-лайн» (), ТОВ «ТД «Метрокепітал Груп» (), ТОВ «Сільник» (), ТОВ «Фоса- Інтернейшнл» (), ТОВ «ПАНОРАМА-СКАЙ» (), ТОВ «Омелюх груп» (), ТОВ «БК «Профбуд-2015» (), ТОВ «Гранді плюс» (), ПП «БУДПОСТАЧ-ЗАКАРПАТТЯ» (), ТОВ «САЛЕС ЛТД» (), ТОВ «АРГЕНТО Україна» (), ТОВ «АЛТІМА ТРЕЙД» (), ТОВ «КОНТИНЕНТ ДК» (), ТОВ «НУБІРОМ» (), ТОВ «АСТОР АГРОТРЕЙД» (), ТОВ «Ковад-Проммонтаж» () за період з 01.01.2014 р. по 29.07.2016 р.

За результатами проведеної перевірки відповідачем було складено акт №256/14-02/00218319 від 22.09.2016 року, у якому зафіксовано наступні порушення податкового законодавства, допущені ВАТ «Прикарпатпромарматура» у своїй діяльності: 1) п.п.198.1, 198.3 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 81700 грн., у тому числі за липень 2015 року на 81700 грн.

За наслідками перевірки Личаківською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області були винесені податкові повідомлення-рішення: від 06.10.2016 року № щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 81700 грн. (+ 81700 грн. податкове зобов'язання) та від 11.11.2016 року № щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 81700 грн. (+ 81700 грн. податкове зобов'язання).

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що порушення податкового законодавства, допущені постачальником у ланцюгу постачання товарів/робіт/послуг, тягнуть негативні наслідки саме для такого постачальника та не можуть автоматично впливати на право позивача на віднесення до складу податкового кредиту сум сплаченого в ціні товару податку на додану вартість чи сплачених коштів до складу своїх витрат та крім того, позивач визнаний банкрутом, тому у нього не може виникати додаткових зобов'язань зі сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), у тому числі у спосіб донарахування таких органом ДФС, шляхом винесення податкових повідомлень-рішень.

Апеляційний суд погоджується звисновками суду першої інстанції, вважає їх вінимим та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Як слідує з акту перевірки, відповідач дійшов висновку, що операції між ВАТ «Прикарпатпромарматура» і його контрагентом - ТзОВ «Омелюх груп» - не носили реальний характер, а лише документувалися для отримання позивачем податкових вигод. За висновками відповідача такі операції насправді не мали місця, а тому включення коштів, сплачених за виконані роботи по них до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, та формування податкового кредиту за рахунок сум ПДВ, сплачених у ціні таких робіт, було безпідставним і протиправним.

Крім того, в акті перевірки відповідач посилається також на ухвалу слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва від 01.08.2016 року з розгляду клопотання про призначення позапланової документальної перевірки в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000630 від 02.12.2015 року про надання дозволу на проведення позапланової документальної перевірки ВАТ «Прикарпатпромарматура». Так, за досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні було встановлено, що фактично відповідні роботи не проводились, послуги не надавались і постачання товарів не здійснювалось, а кошти обготівковувались, шляхом проведення подальших «транзитних» операцій з іншими фіктивними підприємствами, які задіяні у схемі транзитно-ковертаційної групи з подальшим їх обготівкуванням через рахунки юридичних та фізичних осіб-підприємців.

Проте такі висновки податкового органу суд першої інстанції вірно визнав необгрнутованими та безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до п.86.3 ст.86 ПК України, акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Згідно п.86.8 ст.86 ПК України, податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Судом з'ясовано, що: акт перевірки був вручений ліквідатору ВАТ «Прикарпатпромарматура» - 28.10.2016 року, що підтверджується його підписом на акті; заперечення на акт перевірки платником було надіслано відповідачу 03.11.2016 року, що підтверджується описом вкладення та квитанцією про надіслання поштового відправлення; згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, заперечення на акт перевірки отримано відповідачем - 08.11.2016 року; висновок про розгляд заперечення надіслано відповідачем на адресу позивача 14.11.2016 року, а такий отриманий останнім - 18.11.2016 року.

Таким чином,суд першої інстанції дійшов вірного всивноку про те, що триденний строк в розумінні п. 86.8ст.86 ПК України на винесення податкового повідомлення-рішення, згідно акта перевірки №256/14-02/00218319, починає свій сплив з 15.11.2016 року та спливає - 17.11.2016 року, тобто триває три робочі дні наступні за днем розгляду заперечень на акт перевірки і надсилання відповіді платнику, а відтак, відповідач прийняв рішення від 06.10.2016 року та від 11.11.2016 року поза межами законодавчо встановлених строків (такі рішення могли бути прийняті в період з 15.11.2015 року по 17.11.2016 року).

Що стосується правомірності оскаржених податкових повідомлень - рішень, то суд зазначає наступне.

На заперечення висновків та доводів відповілача щодо нереальності господарських операцій з ТзОВ «Омелюх груп» та на підтвердження їх реальності ВАТ «Прикарпатпромарматура» було подано до суду ряд документів, а саме, позивачем представлено (в копіях) наступні документи: 1) договір підряду від 10.06.2015 року №7/15, укладений між ВАТ «Прикарпатпромарматура» і ТзОВ «Омелюх груп». За умовами цього договору ТзОВ «Омелюх груп» як підрядник зобов'язалося виконати за завданням ВАТ «Прикарпатпромарматура» як замовника, роботи з використанням власних або залучених матеріальних і трудових ресурсів, а ВАТ «Прикарпатпромарматура» зобов'язалося оплатити такі роботи (ст.1 договору). За ст.3 договору предметом підряду є: ремонтно-будівельні роботи по заміні покрівлі даху в корпусі 01 ВАТ «Прикарпатпромарматура» за адресою: м. Львів, вул.Б.Хмельницького, 176. Відповідно до ст.5 договору, ціна робіт за цим договором, згідно кошторису, складає - 490200,00 грн., в т.ч. ПДВ - 81700,00 грн. Загальна вартість проведених ремонтних робіт складає 408500,00 грн. без ПДВ, ПДВ 20% - 81700,00 грн., загальна сума з ПДВ - 490200,00 грн. У ст.7 договору визначено строк виконання робіт, а саме: з 01.07.2015 року по 20.07.2015 року, з правом дострокового виконання; 2) податкову накладну від 09.07.2015 року №58, виписану ТзОВ «Омелюх груп» позивачеві, в зв'язку з виконанням частини замовлених робіт по розбиранню покриття покрівлі, ремонт примикань та улаштуванню цементної стяжки, за договором підряду від 10.06.2015 року №7/15 на суму з ПДВ 45600,00 грн., ПДВ - 7600,00 грн.; 3) довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за липень 2015 року форми №КБ-3 щодо виконання будівельних робіт та інших витрат, складену 09.07.2015 року ВАТ «Прикарпатпромарматура» і ТзОВ «Омелюх груп», на суму 45600,00 грн.; 4) акт приймання виконаних будівельних робіт за липень 2015 року форми №КБ-2в щодо ремонту покрівлі даху корпусу 01 ВАТ «Прикарпатпромарматура», складений 09.07.2015 року ВАТ «Прикарпатпромарматура» і ТзОВ «Омелюх груп», на суму 45600,00 грн.; 5) податкову накладну від 10.07.2015 року №55, виписану ТзОВ «Омелюх груп» позивачеві, в зв'язку з виконанням наступної частини замовлених робіт по улаштуванню цементної стяжки, за договором підряду від 10.06.2015 року №7/15 на суму з ПДВ 18600,00 грн., ПДВ - 3100,00 грн.; 6) довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за липень 2015 року форми №КБ-3 щодо виконання будівельних робіт та інших витрат, складену 10.07.2015 року ВАТ «Прикарпатпромарматура» і ТзОВ «Омелюх груп», на суму 18600,00 грн.; 7) акт приймання виконаних будівельних робіт за липень 2015 року форми №КБ-2в щодо ремонту покрівлі даху корпусу 01 ВАТ «Прикарпатпромарматура», складений 10.07.2015 року ВАТ «Прикарпатпромарматура» і ТзОВ «Омелюх груп», на суму 18600,00 грн.; 8) податкову накладну від 14.07.2015 року №61, виписану ТзОВ «Омелюх груп» позивачеві, в зв'язку з виконанням останньої частини замовлених робіт за договором підряду від 10.06.2015 року №7/15 на суму з ПДВ 426000,00 грн., ПДВ - 71000,00 грн.; 9) довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за липень 2015 року форми №КБ-3 щодо виконання будівельних робіт та інших витрат, складену 14.07.2015 року ВАТ «Прикарпатпромарматура» і ТзОВ «Омелюх груп», на суму 426000,00 грн.; 10) акт приймання виконаних будівельних робіт за липень 2015 року форми №КБ-2в щодо ремонту покрівлі даху корпусу 01 ВАТ «Прикарпатпромарматура», складений 14.07.2015 року ВАТ «Прикарпатпромарматура» і ТзОВ «Омелюх груп», на суму 426000,00 грн.; 11) звіти про втрати основних матеріалів у будівництві в співставленні з виробничими нормами за липень 2015 року, розрахунки загальновиробничих витрат до локального кошторису №2-1-1 на ремонт покрівлі даху та підсумкові відомості ресурсів за липень 2015 року, дефектний акт від 31.01.2015 року.

Вказані документи є належним доказом досягнення їх сторонами домовленостей щодо здійснення, у відповідності до погоджених умов, конкретних господарських операцій, спрямованих на задоволення їх інтересів та на реалізацію господарської компетенції таких юридичних осіб та первинні документи, які складалися для підтвердження факту виконання господарських операцій за укладеним договором та для їх документування, за своїм змістом засвідчують факти здійснення відповідних робіт та передачі їх результатів від виконавця до позивача. Крім того, первинні документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які ставляться до підприємств у частині здійснення облікової політики, та містять необхідні для первинних документів дані, що дозволяє достовірно встановити обсяги та зміст відповідної господарської операції. Дослідивши надані позивачем податкові накладні, суд відзначає, що вони також оформлені у відповідності до приписів чинного законодавства та не містять недоліків, які би вказували на їх дефектність, на яку посилається відповідач.

Представлені позивачем звіти про втрати основних матеріалів у будівництві в співставленні з виробничими нормами за липень 2015 року й розрахунки загальновиробничих витрат до локального кошторису №2-1-1 на ремонт покрівлі даху, на переконання суду, підтверджують намір позивача реально виконувати укладений договір з вказаною юридичною особою та понесені позивачем реальні витрати у зв'язку з цим та засвідчують факти дійсного проведення таких робіт/послуг.

При цьому, за складом та обсягами такі роботи відповідають тим, які в свою чергу ВАТ «Прикарпатпромарматура» замовляло для виконання в ТзОВ «Омелюх груп».

Відповідно до ст.198 Податкового кодексу України, право на віднесення платником податку сум ПДВ до податкового кредиту, яке виникає у разі здійснення операцій з: а)придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в)отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г)ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається, зокрема (у відношенню до спірних операцій), дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 Податкового кодексу України) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 Податкового кодексу України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з нормами ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 Податкового кодексу України або якщо придбані товари/послуги призначаються для використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що у платника податку виникає право на включення суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту за умови наявності належним чином оформлених і зареєстрованих податкових накладних (та безумовно, в разі призначення придбаних товарів, робіт чи послуг для використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податків і підтвердження відповідними первинними документами здійснення господарських операцій, на підставі яких платником податків було сформовано податковий кредит, що як викладено вище, знайшло своє належне підтвердження).

Відтак, позивачем на достатніх правових підставах, обґрунтовано й правомірно включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по операціях із виконання робіт/надання послуг з ТзОВ «Омелюх груп».

Що стосується висновків апелянта про не підтвердження первинними документами операцій між позивачем і його контрагентом, то висновки суду першої інстанції в цій частині також є вірними з огляду на наступне.

Відповідно до п.44.1 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені вищевказаною нормою.

Згідно з п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України, платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у п.44.1 Податкового кодексу України, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого Податковим кодексом України граничного терміну подання такої звітності.

Як встановлено п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Судом встановлено, що відповідачем не надавалася в установленому порядку відповідна вимога про надання таких документів для перевірки.

Крім того, самі по собі порушення податкового законодавства, допущені постачальником у ланцюгу постачання товарів/робіт/послуг, тягнуть негативні наслідки саме для такого постачальника та не можуть автоматично впливати на право позивача на віднесення до складу податкового кредиту сум сплаченого в ціні товару податку на додану вартість чи сплачених коштів до складу своїх витрат. І лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для висновку про необґрунтованість податкової вигоди.

Зазначене випливає з практики Європейського Суду з прав людини, в якій Суд чітко окреслив правило індивідуальної відповідальності платника податків, яке, зокрема, полягає у тому, що добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом. Зокрема, у п.71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Європейський Суд з прав людини вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив і у рішенні по справі «Бізнес Саппорт Сентр» проти Болгарії», п.23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції.

Таким чином, за умови достовірного підтвердження обставин щодо порушення податкового законодавства контрагентом позивача, це не може автоматично підтверджувати порушення податкового законодавства позивачем.

Щодо доводів апелята про наявність досудового розслідування у кримінальному провадженні, за матеріалами якого контрагент позивача здійснював фіктивну діяльність, то апеляційний суд також вважає вірними висновки суду першої інстанції, оскільки ні факт провадження такого досудового розслідування, ні факт здійснення податкової перевірки, які стосуються лише контрагентів платника податків чи їх посадових осіб, самі по собі не можуть бути достовірним свідченням фіктивної діяльності саме ВАТ «Прикарпатпромарматура» і підтверджувати порушення з його сторони норм чинного податкового законодавства України.

Такми чином, з урахуванням наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку, що порушення зі сторони позивача, на які податковий орган вказує як на доведені, не знайшли свого належного підтвердження, а досліджені в процесі розгляду даної справи документи свідчать про реальне здійснення позивачем конкретних господарських операцій, матеріали ж кримінального провадження стосовно контрагентів платника податків, на які посилається відповідач, не можуть в означеному випадку достовірно підтверджувати фіктивність конкретно ідентифікованих операцій платника податків.

Крім того, із матеріалів справи слідує, що відносно ВАТ «Прикарпатпромарматура» ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.05.2012 року у справі №5015/1763/12 було порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ «Прикарпатпромарматура». Так, ухвалою Господарського суду Львівської області було в порядку Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, що передбачало зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до порушення справи про банкрутство.

Протягом дії мораторію, як зазначено в ухвалі, забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства України, а також не нараховується неустойка (штраф, пеня), інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

В подальшому, постановою Господарського суду Львівської області від 05.02.2014 року ВАТ «Прикарпатпромарматура» визнано банкрутом та щодо нього відкрито ліквідаційну процедуру. Офіційне повідомлення про визнання банкрутом Підприємства розміщене на сайті Вищого господарського суду України - 07.02.2014 року.

Постанова Господарського суду Львівської області від 05.02.2014 року набрала законної за наслідками її апеляційного оскарження - 10.11.2014 року.

У постанові вказано, що з дня її прийняття, строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.

Отже, наведене є свідченням того, що у банкрута не може виникати додаткових зобов'язань зі сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), у тому числі у спосіб донарахування таких органом ДФС, шляхом винесення податкових повідомлень-рішень.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржені податкові повідомлення - рішення підлягають скасуванню з наведених вище пістав.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року у адміністративній справі №813/4241/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді В. С. Затолочний
В. М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 20.06.2017 р.