Справа № 465/3141/17
Суддя: Мартинишин М. О.
Дата ухвалення: 2017-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

09.06.2017 року м.Львів

Франківський районний суд міста Львова у складі:

головуючої судді Мартинишин М.О.

при секретарі Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львова адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Залізничного обєднаного управління пенсійного фонду України м. Львова (Франківський район)

про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобовязання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Залізничного обєднаного управління пенсійного фонду України м. Львова (Франківський район ) в якому просить визнати дії відповідача протиправними, скасувати рішення та зобовязати Залізничне обєднане управління пенсійного фонду України м. Львова (Франківський район) здійснити перерахунок і виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників за три календарні роки, які передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2014, 2015, 2016 роки, що передбачено статтею 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 27 січня 2017 р. та в подальшому.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 1998 року одержував пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених із військової служби, та деяких інших осіб».

04 січня 2017 р. досяг пенсійного віку та 27 січня 2017 р. відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» звернувся до управління пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова із заявою про призначення пенсії за віком. Ї

На даний момент йому призначено пенсію за віком, однак при призначенні пенсії управління пенсійного фонду застосувало схему нарахування , яка застосовується не під час призначення пенсії, а при її перерахунку, тобто не було застосовано показник середньої заробітної плати , що враховується для призначення пенсії за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Своїми неправомірними діями управління пенсійного фонду значно погіршило його матеріальний стан пенсіонера.

У звязку із вказаним вище позивач звертався до відповідача із заявою у якій просив здійснити перерахунок і виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників за три календарні роки, які передують року звернення за призначенням пенсії, що передбачено статтею 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з часу звернення з заявою про призначення пенсії та в подальшому.

Однак по його заяві, відповідачем 26.04.2017 року було прийнято рішення, яким йому було відмовлено у задоволенні перерахунку пенсії.

Вважає таке рішення відповідача є неправомірним, що суперечать нормам діючого законодавства та внаслідок дій відповідача порушені його конституційні права на соціальний захист і пенсійне забезпечення, передбачені Конституцією України, іншими Законами України, так як його неправомірно обмежено у перерахунку пенсії, а тому просить позов задоволити.

В судове засідання позивач та його представник не з'явились, подали до суду заяву, в якій просять розглядати справу у їх відсутності, а тому суд вважає, що справу слід слухати у її відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Представник відповідача у судове засідання не зявився , хоча належним чином був повідомлений про дату та час розгляду справи про що свідчить розписка про одержання повістки про виклик до суду, яка відповідачу була вручена 02.06.2017 року, а згідно ст.128 КАС України суд вважає, що справу слід слухати його відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 перебував на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як одержувач пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 27.01.2017 року на підставі заяви та поданих документів позивачу було призначено пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам,які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

До призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» позивач отримував пенсію за вислугу років, як військовослужбовець, призначену на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». При розрахунку цього виду пенсії взагалі не застосовувалася будь-яка середня заробітна плата в галузях економіки України, а враховувались зовсім інші показники, ніж ті, що використовуються відповідачем для нарахування пенсії на умовах, передбачених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до частини 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам, які мають право на пенсію за цим Законом, пенсія обчислюються виходячи з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством.

Отже, аналіз змісту даної правової норми вказує на однозначний висновок, що при обчисленні пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», за основу береться грошове забезпечення, яке, в свою чергу, складається з окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

В свою чергу, відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року.

Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»не містить жодного посилання на показник «середня заробітна плата у галузях економіки України». За таких обставин даний показник не має жодного відношення до пенсії позивача за вислугу років, що отримувалася ним, оскільки при її розрахунку він не застосувався взагалі, а тому і не повинен застосовуватися при розрахунку пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Статтею 5 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що особам, звільненим з військової служби, іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей може призначатися (за їх бажанням) пенсія на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, умови й порядок обчислення цих пенсій визначені різними законодавчими актами. Тобто, законодавець окремо виділив призначення пенсії на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, в даному випадку відбулося саме призначення пенсії на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, оскільки позивачу у 2017році було призначено іншу пенсію за іншим законом, то при її обчисленні має застосовуватися середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2014-2016 роки як це передбачено частиною 2статті40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Оскільки пенсія згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» була призначена позивачу вперше, то для визначення її розміру мають застосовуватися формули, які використовуються при призначенні пенсії вперше, а не ті формули, які використовуються при переході із одного виду пенсії на інший чи при перерахунку пенсії.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 31.03.2015 року у справі № 21-612а14, де чітко визначено, що показник заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки попередньо призначена пенсія за вислугу років обчислена за іншим законом та з інших підстав, зокрема без врахування будь-якого показника середньої заробітної плати в галузях економіки України.

Відповідно дост.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Так, позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» призначена вперше.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України у п.1 Постанови від «06» березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Згідно ч. 3 та 4 ст. 8 КАС України, звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні службові і посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог..

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Стаття 46 Конституції України встановлює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Крім цього, відповідач не надав суду будь-яких доказів на обґрунтування правомірності своїх дій щодо відмови у перерахунку позивачу пенсії.

Враховуючи вище зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. З метою відновлення порушеного права позивача та з врахуванням положень ст. 162 КАС України, слід визнати протиправними дії Залізничного обєднаного управління пенсійного фонду України м. Львова (Франківський район) щодо відмови у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку і виплати пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників за три календарні роки, які передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2014, 2015, 2016 роки, що передбачено статтею 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з часу звернення з заявою про призначення пенсії та в подальшому, та зобовязати Залізничне обєднане управління пенсійного фонду України м. Львова (Франківський район) здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників за три календарні роки, які передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2014, 2015, 2016 роки, що передбачено статтею 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 27 січня 2017 р. та в подальшому.

В задоволенні позовної вимоги про скасування рішення Залізничного обєднаного управління пенсійного фонду України міста Львова (Франківський район) від 26.04.2017р. щодо відмови у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку і виплати пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників за три календарні роки, які передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2014, 2015, 2016 роки, що передбачено статтею 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з часу звернення з заявою про призначення пенсії та в подальшому, суд відмовляє, оскільки задоволені позовні вимоги вже охоплюють зміст цієї вимоги.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 11, 17, 18, 69, 70, 71, 86, 128,158-163 КАС України,-

постановив:

позов задовольнити частково.

Визнати дії Залізничного обєднаного управління пенсійного фонду України м. Львова (Франківський район) щодо відмови у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку і виплати пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників за три календарні роки, які передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2014, 2015, 2016 роки, що передбачено статтею 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» протиправними.

Зобовязати Залізничне обєднане управління пенсійного фонду України м. Львова (Франківський район) здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників за три календарні роки, які передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2014, 2015, 2016 роки, що передбачено статтею 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 27 січня 2017 р. та в подальшому.

Апеляційна скарга на постанову судді подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Мартинишин М.О.