Справа № 379/979/15-а
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 року м. Київ К/800/42484/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у касаційному порядку попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, третя особа: Управління Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Головного Управління МВС України в Київській області на постанову Таращанського районного суду Київської області від 21 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2015 року

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 пред'явив позов до Головного управління МВС України в Київській області (далі - ГУ МВС в Київській області), третя особа: Управління Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області (далі - УПФ в Таращанському районі) про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади та зобов'язання вчинити певні дії.

Просив:

- визнати протиправними рішення ГУ МВС в Київській області щодо відмови у перерахунку та видачі йому довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження за період з 29 квітня 1986 року по 05 травня 1986 року за його заявою;

- зобов'язати відповідача провести перерахунок та видати йому довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження відповідно до маршрутного листа за період з 29 квітня 1986 року по 05 травня 1986 року з урахуванням: посадового окладу в подвійному розмірі (155 крб.) та кратності відповідно до зони небезпеки (ІІ зона небезпеки); оплата за роботу в зоні відчуження у вихідні дні в подвійному розмірі та кратності 4; вказати в довідці про заробітну плату підвищення посадового окладу на 15 відсотків за роботу в районах з підвищеною радіоактивністю.

Постановою Таращанського районного суду Київської області від 21 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2015 року, позов задоволено.

Визнано протиправним рішення-відповідь ГУ МВС в Київській області від 08 травня 2015 року щодо відмови ОСОБА_4 в перерахунку заробітної плати та видачі довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження з 29 квітня 1986 року по 05 травня 1986 року.

Зобов'язано ГУ МВС в Київській області провести перерахунок заробітної плати ОСОБА_4 та видати відповідну довідку для пред'явлення її до органів УПФ для нарахування пенсії, за період з 29 квітня 1986 року по 05 травня 1986 року з урахуванням: посадового окладу в подвійному розмірі (посадовий оклад 155 крб.) та кратністю 4, відповідно до зони небезпеки (2 зона небезпеки м. Чорнобиль), підвищення посадового окладу на 15 відсотків за роботу в районах з підвищеною радіоактивністю та оплати праці за роботу в зоні відчуження, у вихідний день, в подвійному розмірі та кратності 4.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ГУ МВС в Київській області подало касаційну скаргу.

Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 на підставі посвідчення серії НОМЕР_1, виданого Київською обласною державною адміністрацією 13 квітня 2005 року, є пенсіонером і перебуває на обліку в УПФ в Таращанському районі та отримує пенсію, як особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорії 1, а також є інвалідом ІІ групи із захворюванням, пов'язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Згідно із довідкою, виданою Таращанським РВ ГУ МВС України в Київській області, за роботу в населеному пункті м. Чорнобиль з 29 квітня 1986 року по 05 травня 1986 року Таращанським РВ ГУ МВС України позивачу, як колишньому працівникові, була виплачена заробітна плата в сумі 141,33 крб., з урахуванням коефіцієнта 4.

02 квітня 2015 року позивач звернувся до ГУ МВС України в Київській області з письмовою заявою з проханням провести перерахунок заробітної плати за період виконання службових обов'язків в зоні відчуження у зв'язку з аварією на ЧАЕС відповідно до маршрутного листа та видати йому довідку про підвищену заробітну плату, відповідно до законодавства, яке діяло на той час, оскільки видана 07 грудня 2011 року довідка не відповідає вимогам законодавства і при перерахунку пенсії значно занижує її розмір.

08 травня 2015 року ГУ МВС України в Київській області направило на адресу ОСОБА_4 письмову відповідь, якою відмовлено йому у видачі довідки на підтвердження участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Крім того, сама відповідь носить лише інформаційний характер.

При видачі довідки про заробітну плату в зоні відчуження з 29 квітня 1986 року по 05 травня 1986 року відповідачем враховано трикратний розмір тарифної ставки понад середньомісячну заробітну плату з урахуванням зони безпечності 2 (м. Чорнобиль) та 6-годинний робочий день.

Позивач з 29 квітня 1986 року по 05 травня 1986 року брав участь у заходах з ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС. При цьому 01 та 04 травня 1986 року були вихідними днями.

Відповідно до розрахунків, зазначених у довідці від 07 грудня 2011 року, відповідачем при розрахунку оплати праці за дні роботи в зоні відчуження не враховано подвійного розміру окладу, виплаченого позивачу, а також подвійний розмір оплати за роботу у вихідний день і збільшений оклад за роботи, які виконували в районах і на роботах з підвищеною радіоактивністю до 15 відсотків.

З листа відповідача від 08 травня 2015 року вбачається, що ОСОБА_4 було відмовлено у перерахунку розміру заробітної плати у зв'язку із тим, що оплата праці осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які виконували службові обов'язки з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зонах небезпеки, здійснювалася виходячи з діючих на той час нормативних документів (постанов і розпоряджень Президії Верховної Ради, Ради Міністрів колишнього СРСР та УРСР).

Задовольняючи позов суд першої інстанції послався на статтю 1 Конвенції про захист заробітної плати, ратифікованої 30 червня 1961 року, статті 67, 68, 107 КЗпП Української PCP, постанову Кабінету Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05 жовтня 1986 року № 665-195 "Про умови оплати праці та матеріального забезпечення, працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища", пункт 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради (Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156, пункти 1, 4 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195, пункт 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок від 10 червня 1986 року № 207-7, абзац другий пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 та розпорядження Ради Міністрів СРСР від 03 вересня 1986 року № 1767 (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 року № 530-рс), Постанову Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 жовтня 1986 року № 153/10-43, абзац другий пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року

№ 524-156 та на підставі розпорядження Ради Міністрів СРСР від 03 вересня 1986 року № 1767 (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 року

№ 530-рс), лист Мінпраці, Мінчорнобиля та Мінфіну України від 29 жовтня 1992 року № 09-3751/1032/Зк/13-412/308, лист Мінсоцполітики від 09 червня 1995 року

№ 224/8.13, а також виходячи з обставин справи вважав, що позивачу необхідно зробити перерахунок заробітної плати, оскільки його робота за період ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС повинна бути оплачена із врахуванням зазначених вище постанов, які регламентують порядок оплати праці робітників та службовців, що повинна бути підвищена на 100 відсотків, тобто вдвічі, а також подвійною оплатою за роботу у вихідний день.

Водночас, апеляційний суд, пославшись на абзац другий пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 та на розпорядження Ради Міністрів СРСР від 03 вересня 1986 року № 1767 (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 року № 530-рс), у своєму рішенні зазначив, що тарифні ставки працівників, які виконували роботи в районах і на роботах з підвищеною радіоактивністю, підвищувались до 15 відсотків. Дана постанова є єдиним документом, який регламентує порядок оплати праці, в тому числі військовослужбовців та повинна бути врахована.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що отримані позивачем відповідно до наведених норм кошти за своєю природою є заробітною платою, а не одноразовою допомогою, як зазначає відповідач.

Також суд зазначив, що статтею 3 Закону України "Про правонаступництво України" передбачено, що закони та інші нормативні акти відповідних установ СРСР діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із правовою позицією судів першої та апеляційної інстанцій із огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначено Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до статті 70 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право захищати у відповідних державних, судових органах, зокрема, свої законні інтереси.

Постанова Кабінету Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05 червня 1986 року

№ 665-195 "Про умови оплати праці та матеріального забезпечення, працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища" передбачає встановлення за працівниками, направленими для виконання робіт, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища, збереження середньої заробітної плати.

Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 (абзац четвертий пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195) провадилась у III, II, І зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 відсоткової тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Пунктом 5 постанови Ради Міністрів СРСР і Всесоюзної центральної ради Профспілок від 05 червня 1986 року № 665-195 "Про умови оплати праці та матеріального забезпеченні працівників підприємств, організацій та установ, занятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища" та постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7 "Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища" було дозволено підприємствам залучати працівників на роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС у зоні відчуження і запобігання забрудненню навколишнього середовища, у вихідні і святкові дні з оплатою у подвійному розмірі.

Оплата роботи у зоні відчуження у святкові дні (частина друга статті 73) та у вихідні провадилась за правилами статті 107 КЗпП Української РСР за фактично відпрацьовані у святковий чи вихідний день години, із застосуванням показників кратності зокрема, відрядникам - за подвійними відрядними розцінками.

Згідно із положеннями статей 67, 68 КЗпП Української РСР загальним вихідним днем є неділя.

Відповідно до пункту 1 постанови ЦК КПРС Президії Верховної Ради СРСР (Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156, пунктів 1, 4 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195, пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок від 10 червня 1986 року № 207-7 оплата за роботу у зонах небезпеки провадитися з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці (посадовий оклад + оклад за спеціальне звання), підвищеної у два рази (наказ МВС СРСР від 11 травня 1986 року № 0130 та від 30 червня 1986 року № 0189, вказівка МВС СРСР від 30 травня 1986 року № 35з).

За приписами абзацу другого пункту 1 постанови ЦК КПРС Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 pоку

№ 524-156 та на підставі розпорядження Ради Міністрів СРСР від 03 вересня 1986 pоку № 1767 (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 10 вересня 1986оку

№ 530-рс) тарифні ставки і посадові оклади працівників, які виконували роботи в районах і на роботах з підвищеною радіоактивністю, підвищувалась до 15 відсотків. Дана постанова є єдиним нормативно-правовим актом, який регламентує порядок оплати праці, в тому числі військовослужбовців.

Постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦПРС від 07 жовтня 1986 року № 153/10-43 встановлено, що працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, премії, заохочення й винагороди нараховувати відповідно до діючих положень на збільшені, згідно з пунктом 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156, тарифні ставки (відрядні розцінки) і посадові оклади.

Відповідно до пункту 4 Постанови Всесоюзної центральної ради Профспілок від 05 червня 1986 року № 665-195 "Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, занятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища", яке в подальшому втратило чинність на підставі Постанови Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1988 року № 491-106, встановлено максимальний розмір премії працівникам, які виконують роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища, до 60 відсотків, водночас граничний розмір такої премії не може перевищувати 400 крб.

За змістом листа Мінпраці, Мінчорнобиля та Мінфіну України від 29 жовтня 1992 року № 09-3751, № 1082/3к, № 13-412/308 вирішення грошових вимог осіб, які в 1986-1987 роках брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і зоні відчуження і їм не була нарахована підвищена заробітна плата за основним місцем роботи відповідно до встановлених розмірів, повинно проводитись відповідно до чинного законодавства України. Зазначені витрати здійснюються за рахунок власних коштів підприємства (організації) і компенсації з державного бюджету не підлягають.

Як слідує з листа Мінсоцполітики від 09 червня 1995 року № 224/8.13 підприємства і організації в разі неправильної оплати праці в зоні відчуження повинні зробити перерахунок заробітної плати особам, які в 1986-1987 роках брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист заробітної плати, ратифікованої 30 червня 1961 року, Україна прийняла на себе зобов'язання заробітною платою рахувати будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах за виконану роботу або послуги працівникові.

Статтею 1 Закону України "Про оплату праці" визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

У статті 2 цього ж Закону встановлено, що основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Статтею 3 Закону України "Про правонаступництво України" передбачено, що закони та інші нормативні акти відповідних установ СРСР діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України.

Зі статті 3 Закону України "Про правонаступництво України", статей 67, 107 КЗпП Української PCP, постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 "Про умови оплати праці та матеріального забезпечення, працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища", постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок від 10 червня 1986 року № 207-7 "Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища", постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 та розпорядження Ради Міністрів СРСР від 03 вересня 1986 року № 1767 (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 року № 530-рс), постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 153/10-43, листа Мінпраці, Мінчорнобиля та Мінфіну України від 29 жовтня 1992 року № 09-3751, № 1082/3к, № 13-412/308, листа Мінсоцполітики від 09 червня 1995 року № 224/8.13 слідує, що підприємствам було дозволено залучати працівників на роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС у зоні відчуження і запобігання забрудненню навколишнього середовища, у вихідні і святкові дні з оплатою у подвійному розмірі; оплата роботи у зоні відчуження у святкові дні та у вихідні провадилась за фактично відпрацьовані у святковий чи вихідний день години, із застосуванням показників кратності зокрема, відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; оплата за роботу у зонах небезпеки провадилася з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці (посадовий оклад + оклад за спеціальне звання), підвищеної у два рази; керівникам міністерств та відомств та їх заступникам було надано право проводити оплату праці працівників, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії у відповідних зонах небезпеки, в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 № 964 та встановлено, що оплата праці працівників, зайнятих на роботах в третій, другій і першої зонах небезпеки, проводиться відповідно до чотири-, три- або двократному розмірах, понад середньомісячної заробітної плати, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленого за основним місцем роботи; тарифні ставки і посадові оклади працівників, які виконували роботи в районах і на роботах з підвищеною радіоактивністю, підвищувалась до 15 відсотків; у випадку, коли робота в зоні відчуження була оплачена невірно, без врахування урядових рішень, передбачено було проведення перерахунку заробітної плати; підприємства і організації в разі неправильної оплати праці в зоні відчуження повинні були робити перерахунок заробітної плати особам, які в 1986-1987 роках брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановили, що ГУ МВС України в Київській області не дотрималося вимог чинного законодавства при обчисленні розміру заробітної плати ОСОБА_4, яка мала би йому бути виплачена за роботу у період ліквідації аварії на ЧАЕС.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову.

Судові рішення є законними і обґрунтованими, підстав для їх скасування або зміни немає

Доводи касаційної скарги не спростовують висновку судів першої та апеляційної інстанцій та встановлених обставин справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 223 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, підстав для задоволення касаційної скарги немає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області відхилити, а оскаржувану постанову Таращанського районного суду Київської області від 21 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2015 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, третя особа: Управління Пенсійного фонду України в Таращанському районі Київської області про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади та зобов'язання вчинити певні дії залишити без зміни.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.