Справа № 308/3730/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/6759/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Кухтея Р.В., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу громадянина Вєтнаму ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_3 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 квітня 2017 року з вирішення клопотання про затримання іноземця та поміщення його до пункту тимчасового перебування у справі за адміністративним позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця з України,

ВСТАНОВИВ:

Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд з адміністративним позовом до громадянина В'єтнаму ОСОБА_1 про примусове видворення з України громадянина Вєтнаму ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13 квітня 2017 року на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб відповідач був переданий на територію України у встановленому Угодою порядку за незаконний перетин державного кордону України в Словацьку Республіку на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби "Княгиня" із покликанням на відсутність документів, що посвідчують його особу.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.04.2017 задоволено клопотання позивача про затримання відповідача та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, на неї стороною відповідача подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу як таку, що постановлена з неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що задовольняючи позов, суд не врахував, що Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам про реадмісію громадян обох держав» від 03.09.2008 року було ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам про реадмісію громадян обох держав. Таким чином вважає, що до відповідача має застосовуватися реадмісія і для застосування такої процедури будь-якого спеціального судового рішення не вимагається. Вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, оскільки постанова суду про примусове видворення відповідача з наведених вище підстав підлягає скасуванню.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини шостої статті 6 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що громадянин Вєтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ,13.04.2017 року незаконно, поза пунктом пропуску, перетнув державний кордон в складі групи осіб з України в Словацьку Республіку в районі прикордонних знаків №№83-84, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Княгиня», однак, після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки та 14.04.2017 року, в пункті пропуску «Княгиня» Чопського прикордонного загону, на підставі ст.3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб був переданий на територію України у встановленому угодою порядку під час проведення прикордонно-представницької зустрічі, що підтверджується протоколом про адміністративне затримання від 14.04.2017, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучених речей та документів від 14.04.2017. У громадянина Вєтнаму ОСОБА_1 відсутні документи, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України.

Постановляючи ухвалу про затримання громадянина Вєтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України на строк до 6 місяців, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не має законних підстав для перебування на території України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Згідно ч. 1 ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію.

Частиною третьою статті 29 цього Закону визначено, що іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Відповідно до підпункту 1 частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам про реадмісію громадян обох держав» від 03.09.2008 року було ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам про реадмісію громадян обох держав, підписану 25.09.2007 року в м. Нью-Йорку.

Процедура реадмісії громадян Вєтнаму визначена ст. 4 цієї Угоди. Оскільки відповідач був прийнятий державою Україна на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським співтовариством про реадмісію осіб, то він підлягає видворенню не за процедурою передбаченою ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 183-7 КАС України, а за процедурою, визначеною ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Угодою між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам про реадмісію громадян обох держав від 25.09.2007, ратифікованою Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Соціалістичної Республіки Вєтнам про реадмісію громадян обох держав».

Однак, позивачем визначена законодавством процедура не застосована.

Тобто наявні у справі матеріали не підтверджують обставин, на які посилається суд першої інстанції як на підставу прийняття оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто ухваленим відповідно до норм матеріального права з отриманням процесуальних норм, та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи.

З аналізу вказаних норм та обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку, що у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення клопотання позивача про затримання відповідача з метою поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, оскільки позивачем не приймалось рішення про застосування до відповідача процедури реадмісії.

Отже, оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 202 КАС України є підставою для її скасування та постановлення нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 183-7, 195, 196, 199, 202, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу громадянина В'єтнаму ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 квітня 2017 року з вирішення клопотання Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про затримання іноземця та поміщення його до пункту тимчасового перебування у справі № 308/3730/17 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про затримання громадянина В'єтнаму ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді І. М. Обрізко
Р. В. Кухтей
Повний текст виготовлено 20.06.2017р.