Справа № 809/329/17
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/5981/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Яворського І.О.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Токара В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (Далі - ФОП ОСОБА_3) до Надвірнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (Далі - Надвірнянська ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :

В лютому 2017 року ФОП ОСОБА_3 звернулася в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 27.10.2016, яким до неї було застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) у сумі 12 240 грн за платежем податок на додану вартість (Далі - ПДВ).

Позов мотивований тим, що спірне рішення контролюючого органу, прийняте за результатами проведення камеральної перевірки є протиправним з огляду на те, що з 01.09.2014 вона не здійснює підприємницьку діяльність і показники, які підлягають декларуванню у неї відсутні, а тому вона не повинна подавати податкову декларацію. Крім того, штрафна санкція застосована з порушенням вимог частини другої пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України (Далі - ПК України), оскільки протягом року до неї не застосовувалася санкція щодо несвоєчасності подання звіту з ПДВ.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.04.2016 в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що оскаржуване судове рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та з невідповідністю висновків обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що при постановленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не врахував загальну податкову консультацію - підкатегорію 101.19 загальнодоступного інформаційно-довідкового ресурсу ДФС України, згідно якої у неї був відсутній обов'язок подавати податкові декларації з ПДВ за місяці з березня 2015 року по березень 2016 року за відсутності показників для декларування та у зв'язку з не здійсненням нею протягом даного періоду господарської діяльності. Тому вважає, що з врахуванням вимог п.4 розділу 2 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» № 1797-VIII від 21.12.2016 до неї не може бути застосована штрафна санкція за несвоєчасну подачу податкових декларацій. У зв'язку з цим просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.04.2017 та прийняти нову, якою повністю задовольнити її адміністративний позов, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 640 грн за подачу позовної заяви та 704 грн за подачу апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1, яка підтримала апеляційну скаргу, представника відповідача Токара В.І., який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована як ФОП, основним видом діяльності якої є роздрібна торгівля пальним та є платником ПДВ з 27.04.2000.

13.10.2016 Надвірнянською ОДПІ було проведено камеральну перевірку своєчасності подання податкової декларації з ПДВ ФОП ОСОБА_3 за звітний податковий період з березня 2015 року по березень 2016 року з питань своєчасності подачі податкової декларації з ПДВ, за результатами якої складено акт № 882/13- від 13.10.2016 (Далі - Акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_3 термінів своєчасності подачі податкової декларації з ПДВ, як передбачено п.п.49.18.1 п.49.18 ст.49 ПК України.

21.10.2016 представником ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_1 подавалося заперечення на акт перевірки, в якому вона просила його відмінити з підстав, які наводяться у даній позовній заяві, на яке була надіслана відповідь від 27.10.2016 за вихідним № 1844/10/09-09-13-119/291.

В подальшому, на підставі акта перевірки Надвірнянською ОДПІ було прийнято спірне рішення, яким до ФОП ОСОБА_3 застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) за платежем ПДВ в розмірі 12 240 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ФОП ОСОБА_3 оскаржила його в адміністративному порядку.

За результатами розгляду скарг ФОП ОСОБА_3 від 04.11.2016 та 03.01.2017, які подавалися ГУ ДФС в Івано-Франківській області та ДФС України, 27.12.2016 та 17.02.2017 зазначеними установами прийняті рішення відповідно за № 3816/10/09-19-10-04-14 та № 2395/5/99-99-11-02-01-14 про залишення їх без розгляду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податкові накладні, зареєстровані продавцем ПАТ «Прикарпаттяобленерго» на виконання умов договору № 756 від 31.08.2012 про постачання електричної енергії, на покупця ФОП ОСОБА_3, якій не було анульовано реєстрацію платника ПДВ, містять суми ПДВ, що є підставою для включення сплачених сум до складу податкового кредиту, а тому вважав безпідставними твердження позивача про відсутність показників, які підлягали декларуванню у зв'язку з призупиненням з 01.09.2014 здійснення підприємницької діяльності. Крім того, постачання послуг здійснювалось за місцем господарської діяльності позивача - на АЗС за умовами вказаного договору, який укладався з позивачем, як ФОП, основним видом діяльності якої є роздрібна торгівля пальним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України передбачено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Виконанням податкового обов'язку, у відповідності до вимог пункту 38.1 статті 38 цього Кодексу, визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк (п.38.1 ст.38 ПК України).

Згідно із п.46.1. ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п.49.1, 49.2 ст.49 цього Кодексу, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Згідно п.п.49.18.1 та п.п.49.18.2 п.49.18 ст.49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Відповідно до п.200.1 ст.200 ПК України сума податку що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу передбачено, що на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно пункту 201.10 цієї статі, з метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем. Покупцю товарів/послуг податкова накладна/розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законодавства щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Пунктом 201.14 цієї ж статті передбачено, що платники податку зобов'язані вести окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об'єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з цим розділом. Зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

Згідно із п.200.4 ст.200 ПК України, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Частиною першою пункту 120.1 статті 120 ПК України передбачено, що у разі неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов'язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, застосовується штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Частиною другої вказаної норми визначено, що у випадку вчинення платником податків тих самих дій, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, передбачена відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Як видно з матеріалів справи, в обґрунтування своїх позовних вимог ФОП ОСОБА_3 надала суду копію акта про припинення підприємницької діяльності від 31.08.2014, складеного нею спільно з директором АЗС ОСОБА_4, лист начальнику управління статистики у Надвірнянському районі № 2 від 02.09.2016, а також відповідь першого заступника начальника Надвірнянської ОДПІ № 1216 від 12.06.2016.

Суд першої інстанції, досліджуючи наявні у справі письмові докази в сукупності з іншими доказами, прийшов до висновку, що подавши 17.05.2016 податкові декларації з ПДВ за період з березня 2015 року по лютий 2016 року з нульовими показниками, позивач допустила порушення строків своєчасності подання податкової декларації з ПДВ за вказані податкові періоди.

Колегія суддів вважає вірним такий висновок суду першої інстанції, до якого суд прийшов з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а також принципу офіційного з'ясування всіх обставин справи, з огляду на наступне.

Як було встановлено судом першої інстанції, основним видом економічної діяльності ФОП ОСОБА_3 є роздрібна торгівля пальним, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ, копія якого міститься в матеріалах спарви.

31.08.2012 між ПАТ «Прикарпаттяобленерго» (постачальник) та ФОП ОСОБА_3 (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 756, за умовами якого постачальник продає, споживач оплачує вартість використаної (купленої) електричної енергії, яка постачається на об`єкт - автозаправну станцію, що знаходиться за адресою : вул. Грушевського, 65, м. Надвірна.

Згідно з довідкою Надвірнянської ОДПІ № 262/8/09-09-13-014/48 від 22.03.2017, ФОП ОСОБА_3 є діючим платником ПДВ з 27.04.2000.

В суді першої інстанції представником відповідача було надано витяг з Єдиного реєстру податкових накладних, з якого вбачається, що в даному реєстрі на покупця ФОП ОСОБА_3 постачальником ПАТ «Прикарпаттяобленерго» (філія Надвірнянський РЕМ) зареєстровано податкові накладні за № 842/30 від 31.03.2016 (зареєстрована в реєстрі 07.04.2016), № 873/30 від 29.02.2016 (зареєстрована в реєстрі 09.03.2015), № 739/30 від 31.01.2016 (зареєстрована в реєстрі 13.02.2016), № 1013/30 від 31.12.2015 (зареєстрована в реєстрі 12.01.2015), № 784/30 від 30.11.2015 (зареєстрована в реєстрі 07.12.2015), № 892/30 від 31.10.2015 (зареєстрована в реєстрі 06.11.2015), № 695/30 від 30.09.2015 (зареєстрована в реєстрі 06.10.2015), № 741/30 від 31.08.2015 (зареєстрована в реєстрі 04.09.2015), № 544/30 від 30.07.2015 (зареєстрована в реєстрі 12.08.2015), № 820/30 від 30.06.2015 (зареєстрована в реєстрі 14.07.2015), № 652/30 від 30.05.2015 (зареєстрована в реєстрі 05.06.2015), № 751/30 від 30.04.2015 (зареєстрована в реєстрі 07.05.2015).

Як вірно вказав суд першої інстанції та вбачається з даного витягу, вказані у ньому податкові накладні містять загальну суму коштів, що підлягає сплаті та суми ПДВ, що є підставою для включення цих сплачених сум до складу податкового кредиту.

Стосовно доводів позивача про відсутність обов'язку подавати податкові декларації у зв'язку з призупиненням підприємницької діяльності та не проведенням господарської діяльності, суд першої інстанції вірно встановив, що ПАТ «Прикарпаттяобленерго» (філія Надвірнянський РЕМ), як постачальник послуг ФОП ОСОБА_3, платнику ПДВ, реєстрація якого не анульована у встановленому законом порядку, виписував податкові накладні, які впливали на формування податкової звітності, застосувавши при цьому, пункт 9 розділу III наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» № 966 від 23.09.2014 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яким передбачено, що декларація 0110 подається платником за звітний період незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 10.03.2016 Надвірнянською ОДПІ було прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким ФОП ОСОБА_3 було збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 170 грн. Вказана сума зобов'язання є узгодженою.

У відповідності до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другою цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, наведеною вище процесуальною нормою на позивача покладено обов'язок спростувати докази, які подані суб'єктом владних повноважень на виконання вимог частини другої статті 71 КАС України.

Проте, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що сума грошового зобов'язання, застосована рішенням податкового органу від 10.03.2016 не є узгодженою.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність спірного рішення з огляду на повторне вчинення позивачем дій, відповідальність за яке передбачена частиною першою пункту 120.1 статті 120 ПК України.

Щодо вимог апелянта в частині не врахування судом першої інстанції загальної податкової консультації, згідно якої у неї був відсутній обов'язок подавати податкові декларації з ПДВ за місяці з березня 2015 року по березень 2016 року за відсутності показників для декларування та у зв'язку з не здійсненням нею протягом даного періоду господарської діяльності, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Листом ДФС № 22818/6/99-95-42-01-15 від 21.10.2016 щодо обов'язку подання платниками ПДВ до контролюючих органів податкових декларацій з ПДВ за звітні податкові періоди, протягом яких такими платниками податку господарська діяльність не проводилась та відсутні показники, які підлягають декларуванню, платників податків повідомлено про те, що якщо ними господарська діяльність протягом звітного (податкового) періоду не проводилась, але такий платник податку має суми від'ємного значення попередніх періодів, що підлягають відображенню в декларації звітного (податкового) періоду, то декларація за такий звітний (податковий) період подається. Разом з тим, у разі якщо платником податку господарська діяльність протягом звітного (податкового) періоду не проводилась та відсутні показники, які підлягають декларуванню (в тому числі суми від'ємного значення попередніх періодів), то декларація за такий звітний (податковий) період на підставі п.49.2 ст.49 ПК України не подається.

Проте, апелянт не наводить у своїй скарзі обставин, якими спростовуються висновки суду першої інстанції про виникнення у неї, як платника ПДВ сум від'ємного значення в кожному місяці, що в контексті наведених вище норм та роз'яснень, які містяться у листі ДФС України не звільняє її від обов'язку подавати податкову декларацію.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою статті 71 цього Кодексу передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У відповідності до вимог частини другої цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи, викладені в апеляційні скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, 198, 200, 202, 205, 206, 254 КАС України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2017 року по справі № 809/329/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
І. О. Яворський

Повний текст ухвали виготовлений 16.06.2017.