Справа № 826/4147/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

17 травня 2017 року 09:12 справа 826/4147/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доНаціонального банку України
прозобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Головного управління Національного банку України по місту Києву і Київській області (далі по тексту - відповідач), в якому просить: 1) зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову допомогу в розмірі двох заробітних плат у відповідності до постанови Правління Національного банку України від 09 жовтня 2015 року №685 "Про внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 18 грудня 2014 року №822", як такому, що має стаж роботи в Національному банку України понад 15 років; 2) стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/4147/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2016 року у справі №826/4147/16 клопотання представника Національного банку України про заміну відповідача задоволено, замінено первинного відповідача - Головне управління Національного банку України по місту Києву і Київській області на належного відповідача - Національний банк України, виключено Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві зі складу третіх осіб.

В судовому засіданні 01 лютого 2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечив; сторонами заявлено спільне клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

27 жовтня 2015 року наказом Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області "Про звільнення ОСОБА_1." №324-к позивача звільнено з роботи 27 жовтня 2015 року згідно з пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (за угодою сторін) та наказано виплатити позивачу одноразову допомогу в розмірі п'яти заробітних плат.

Позивач з виплаченою сумою одноразової допомоги не згоден, вважає, що виплата належної йому одноразової допомоги при звільненні проведена з порушенням, йому протиправно відмовлено у врахуванні періодів роботи в Держбанку СРСР при визначенні стажу роботи для виплати одноразової допомоги відповідно до пункту 1 Постанови Правління Національного банку України від 09 жовтня 2015 року №685.

Відповідач проти адміністративного позову заперечив, посилаючись на те, що Постановою Національного банку України від 09 жовтня 2015 року №685 не передбачено зарахування періодів роботи працівників у підрозділах, що були віднесені до системи колишнього Українського республіканського банку Держбанку СРСР, а станом на дату звільнення стаж роботи позивача в Національному банку України становив 14 років 5 місяців 27 днів, в зв'язку з чим позивачу правомірно здійснено виплату одноразової допомоги при звільненні в розмірі п'яти заробітних плат.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Матеріали справи підтверджують, що позивач з 06 вересня 1985 року по 27 жовтня 2015 року з перервами працював в системі Держбанку СРСР та Національного банку України, а саме: з 06 вересня 1985 року по 01 січня 1990 року позивач працював в Київській механічній майстерні Держбанку СРСР (стаж - 4 роки 3 місяці 26 днів); з 02 січня 1990 року по 10 липня 1992 року - в Технічному центрі Українського республіканського банку Держбанку СРСР (стаж - 2 роки 6 місяців 9 днів); з 10 липня 1992 року по 31 грудня 1993 року - в Технічному центрі Національного банку України (стаж -1 рік 5 місяців 21 день); з 01 січня 1994 року по 31 жовтня 2002 року - в Інженерно-технічному центрі Національного банку України (стаж - 8 років 10 місяців 30 днів); з 01 листопада 2002 року по 01 квітня 2005 року - в Головному господарському управлінні Національного банку України (стаж - 2 роки 5 місяців); з 20 січня 2014 року по 27 жовтня 2015 року - в Головному управлінні Національного банку по місту Києву і Київській області (стаж - 1 рік 9 місяців 8 днів).

20 січня 2014 року наказом Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області "Про призначення ОСОБА_1." №14-к позивача призначено на посаду начальника управління експлуатації та господарського забезпечення, як такого, що став переможцем конкурсного відбору, з 20 січня 2014 року на підставі заяви позивача, рішення конкурсної комісії Головного управління (протокол від 13 грудня 2014 року №13), постанови Правління Національного банку України від 30 червня 2000 року №273.

27 жовтня 2015 року наказом Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області "Про звільнення ОСОБА_1." №324-к позивача звільнено з роботи 27 жовтня 2015 року згідно з пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (за угодою сторін), наказано виплатити позивачу одноразову допомогу в розмірі п'яти заробітних плат, провести відрахування із заробітної плати ОСОБА_1 за 7 календарних днів щорічної основної відпустки, що були використані ним у рахунок невідпрацьованої частини робочого часу з 20 січня 2015 року по 19 січня 2016 року.

Листом від 20 листопада 2015 року позивач звернувся до відповідача з проханням перерахувати стаж його роботи з урахуванням періоду роботи в Київській механічній майстерні Держбанку СРСР та в Технічному центрі Українського республіканського банку Держбанку СРСР, а також здійснити виплату 2 заробітних плат відповідно до постанови Правління Національного банку України від 09 жовтня 2015 року №685.

Листом від 22 грудня 2015 року №90-01/01-001/102636 Головне управління Національного банку України по м. Києву і Київській області повідомило позивача, що підстави для врахування йому періодів роботи в Держбанку СРСР при визначенні стажу роботи для виплати одноразової допомоги відповідно до пункту 1 Постанови Правління Національного банку України від 09 жовтня 2015 року №685 як такому, що був попереджений 20 серпня 2015 року про звільнення з роботи на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, та якому не було запропоновано іншу роботу і звільнення відбулося за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, відсутні.

25 грудня 2015 року позивач повторно звернувся до Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області з проханням проведення перерахунку стажу роботи у Національному банку України з урахуванням періодів роботи в Київській механічній майстерні Держбанку СРСР та в Технічному центрі Українського республіканського банку Держбанку СРСР та здійснення доплати одноразової допомоги в розмірі двох заробітних плат.

Листом від 25 січня 2016 року №90-01/01-001/6032 Головне управління Національного банку України по м. Києву і Київській області повідомило позивача, що одноразова допомога відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 09 жовтня 2015 року №685 виплачується з урахуванням стажу роботи лише в Національну банку України.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Правління Національного банку України "Про внесення зміни до постанови Правління Національного банку України від 18 грудня 2014 року №822" від 09 жовтня 2015 року №685, з метою матеріальної підтримки працівників Національного банку України, які підлягатимуть вивільненню у зв'язку з скороченням штату та чисельності працівників Національного банку України, постановлено пункт 1 постанови Правління Національного банку України від 18 грудня 2014 року №822 "Про здійснення виплат працівникам Національного банку України" (зі змінами) доповнити п'ятьма абзацами, зокрема: "Здійснювати у 2015 році працівникам Національного банку України, які попередженні про звільнення з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України (за скороченням штату працівників) та яким не запропонована інша робота, однак звільнятимуться з Національного банку України згідно з пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) протягом 21 календарного дня із дня попередження про звільнення, за їх заявою виплату одноразової допомоги з урахуванням стажу їх роботи в Національному банку України у таких розмірах: працівникам зі стажем роботи в Національному банку України до 5 років включно - 3 заробітних плати, від 3 до 15 років включно - 5 заробітних плат, від 15 років - 7 заробітних плат".

Під час звільнення наказом від 27 жовтня 2015 року №324-к позивачу на підставі Постанови Правління Національного банку України від 09 жовтня 2015 року №685 виплачено одноразову допомогу в розмірі п'яти заробітних плат.

Відповідач стверджує, що Постановою Правління Національного банку України від 09 жовтня 2015 року №685 не передбачено зарахування періодів роботи працівників у підрозділах, що були віднесені до системи колишнього Українського республіканського банку Держбанку СРСР, а станом на дату звільнення стаж роботи позивача в Національному банку України становив 14 років 5 місяців 27 днів, в зв'язку з чим позивачу правомірно здійснено виплату одноразової допомоги при звільненні в розмірі п'яти заробітних плат.

Стаж роботи позивача відповідач підтвердив довідкою від 30 червня 2016 року №444, згідно якої розраховано стаж роботи позивача в Національному банку України з 10 липня 1992 року.

Правові основи банків, порядок створення і основні принципи їх діяльності згідно з Декларацією про державний суверенітет України та Законом України "Про економічну самостійність Української РСР" визначав Закон України "Про банки і банківську діяльність" від 20 березня 1991 року №872-ХІІ (далі по тексту - Закон України "Про банки і банківську діяльність" №872).

Відповідно статті 1 Закону України "Про банки і банківську діяльність" №872 Україна самостійно організовує банківську систему. Банківська система є дворівневою і складається з Національного банку України та комерційних банків, у тому числі Зовнішньоекономічного банку України, Ощадного банку України, республіканських та інших комерційних банків різних видів і форм власності.

Отже, вищезазначеним Законом України "Про банки і банківську діяльність" №872 закріплено створення банківської системи України, до складу якої увійшов Національний банк України.

Пунктом 1 Постанови Верховної Ради України "Про порядок введення в дію Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 20 березня 1991 року №873-ХІІ (далі по тексту - Постанова №873) введено в дію Закон України "Про банки і банківську діяльність" з 1 травня 1991 року та встановлено, що дія цього Закону поширюється на всі розташовані в Україні банки.

Відповідно до пункту 2 Постанови №873 оголошено власністю України Український республіканський банк Держбанку СРСР, Український республіканський банк державного комерційного промислово-будівельного банку "Укрпромбудбанк", Український республіканський банк Ощадного банку СРСР, Український республіканський банк Зовнішекономбанку СРСР з їх мережею, обчислювальними центрами, усіма активами, пасивами, також Українське республіканське управління інкасації Держбанку СРСР з підпорядкованою йому мережею установ та організацій.

Згідно пункту 3 Постанови №873 створено на базі Українського республіканського банку Держбанку СРСР Національний банк України.

Таким чином, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що Національний банк України створено 20 березня 1991 року на базі Українського республіканського банку Держбанку СРСР, Національний банк України на рівні законів почав діяти з 01 травня 1991 року, і саме з 01 травня 1991 року відповідач мав розраховувати позивачеві стаж роботи безпосередньо у Національному банку України.

Як наслідок, стаж роботи позивача безпосередньо у Національному банку України станом на 27 жовтня 2015 року (день звільнення) становив 15 років 08 місяців 05 днів, отже, позивачеві відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 09 жовтня 2015 року №685 при звільненні мала бути виплачена одноразова допомога в розмірі 7 (семи) заробітних плат, у зв'язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Окружний адміністративний суд міста Києва звертає також увагу, що твердження позивача про неприривання його стажу роботи підтверджується також даними трудової книжки позивача та матеріалами особової справи позивача.

З трудової книжки позивача слідує, що він безперервно працював з 06 вересня 1985 року по 31 грудня 1993 року в системі Держбанку СРСР, яка перетворилася на систему Національного банку України, оскільки 06 вересня 1985 року позивач прийнятий на посаду механіка до цеху технічного обслуговування Київської механічної майстерні Держбанку СРСР і звільнений лише 31 грудня 1993 року.

02 січня 1990 року Київська механічна майстерня Держбанку СРСР перетворена в Технічний центр Українського республіканського Держбанку СРСР, який 10 липня 1992 року перетворений в Технічний центр Національного банку України, аналогічне підтверджується записами в особовій справі позивача, яка містилася в відділі кадрів відповідача.

Посилання відповідача на нерахування позивачеві одноразової допомоги при звільненні у розмірі семи заробітних плат у зв'язку з тим, що прийняття рішень про встановлення, визначення розміру, та критерії які можуть впливати на визначення розміру одноразової допомоги працівникам при звільненні є виключним (дискреційним) повноваженням Національного банку України не беруться судом до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до частин другої, третьої, сьомої, восьмої та дев'ятої статті 64 Закону України "Про національний банк України" працівниками Національного банку є службовці та обслуговуючий персонал Національного банку. Службовцями вважаються особи, які безпосередньо беруть участь у виконанні функцій Національного банку та займають посади, передбачені штатним розписом.

Правління Національного банку визначає перелік посад працівників, трудовий договір з якими укладається у формі контракту.

До складу обслуговуючого персоналу Національного банку входять працівники, обов'язки яких безпосередньо не пов'язані із виконанням функцій Національного банку.

Структура та розмір оплати праці службовців Національного банку визначаються Правлінням Національного банку відповідно до законодавства про оплату праці.

Розмір оплати праці обслуговуючого персоналу Національного банку встановлюється Правлінням Національного банку відповідно до норм законодавства про оплату праці.

Згідно частин першої-четвертої статті 56 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк видає нормативно-правові акти та розпорядчі акти.

Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Національний банк видає розпорядчі акти з питань організаційно-розпорядчого характеру або індивідуальної дії, які не є нормативно-правовими актами. Розпорядчі акти оприлюднюються та набирають чинності в порядку, встановленому Національним банком.

Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно із законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Як наслідок, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що хоча відповідач і наділений виключними повноваженнями самостійно визначати, зокрема, розмір одноразової допомоги та критерії, які можуть впливати на визначення її розміру, проте, у випадку прийняття Правлінням Національного банку України постанови, якою врегульовано порядок виплати одноразової допомоги при звільненні усім працівникам при додержанні відповідної процедури, така постанова є обов'язковою для усіх структурних підрозділів Національного банку України і має застосовуватися до усіх звільнених працівників, які підпадають під дію цієї Постанови.

Разом з цим, суд не погоджується із позовними вимогами про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн., виходячи з наступного.

За визначенням статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вирішуючи спір про відшкодування моральної та матеріальної шкоди суду належить встановити обставини наявності такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, зокрема: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві втрат майнового та немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Поряд із цим в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди, а також наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) відповідача; крім того, позовна заява не містить підтверджених документально обставин, з яких виходив позивач при визначенні розміру заявленої до відшкодування шкоди, та обґрунтованого розрахунку спірної суми.

В частині дотримання позивачем строку звернення, передбаченого частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, та клопотання відповідача про залишення позову без розгляду суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк (частина п'ята статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України).

У своєму клопотанні відповідач вказав, що позивач звільнений 27 жовтня 2015 року, а з позовом про стягнення одноразової допомоги звернувся тільки 15 березня 2016 року, що свідчить про явне пропущення строку звернення до суду.

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Суд звертає увагу, що заявлена до виплати грошова допомога є частиною заробітної плати позивача, яка підлягала виплаті йому при звільненні, у зв'язку із чим, відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України звернення позивача до суду з вимогою про примусове стягнення з відповідача цієї допомоги не підлягає обмеженню будь-яким строком.

Враховуючи викладене, на думку суду, позивач звернувся до суду в межах строку звернення, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому клопотання відповідача про залишення позову без розгляду не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірності нарахування та виплати одноразової допомоги позивачу в розмірі п'яти заробітних плат з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Зобов'язати Національний банк України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову допомогу в розмірі двох заробітних плат у відповідності до постанови Правління Національного банку України "Про внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 18 грудня 2014 року №822" від 09 жовтня 2015 року №685.

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Кузьменко В.А.

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов