Справа № 803/1765/16
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/2756/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді - Качмара В.Я.

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Куціль С.І.,

за участю представників позивача - ОСОБА_1,

та відповідача - Мельничука М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 31 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВCТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ОДПІ, ГУ відповідно) у якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.06.2016 №131758-13 (далі - ППР) про нарахування їй транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно, в порушення норм ст.267 Податкового кодексу України (далі - ПК), на підставі помилкових висновків про обов'язок позивачки сплачувати транспортний податок за оподатковуваний період 2016 рік на об'єкт оподаткування транспортний засіб «Lexsus RX 450h», об'єм двигуна 3456 куб. см., 2013 року випуску, (далі - ТЗ), виніс ППР. Звертає увагу на те, що даний ТЗ згідно договору купівлі-продажу від 25.10.2013 №ЕЛюА-0002/298 придбаний нею за ціною 657406 грн, а відтак у відповідності до пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК не може виступати об'єктом оподаткування, так як його вартість не перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати встановленої законом на 01.01.2016.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 31 січня 2017 року у справі №803/1765/16 позов задоволено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскаржуване ППР прийняте без урахування вимог пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК, а тому підлягає скасуванню.

Постанову оскаржив відповідач, який в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити. У поданій апеляційній скарзі вказує, що Законом України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (далі - Закон №71-VIII) встановлено транспортний податок з фізичних осіб з 2015 року. Ставка даного податку відповідно до ст.267 ПК становить 25000,00 грн за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК. Зазначена ставка податку також визначена рішенням Луцької міської ради (далі - Міська рада) «Про встановлення транспортного податку у місті Луцьку» від 02.02.2016 №3/10 (далі - Рішення). А відтак, саме 2016 рік і є базовим (звітним) періодом для оподаткування транспортним податком з об'єкту, який належить на праві власності позивачу. Щодо визначення автомобілів, які підпадають під об'єкт оподаткування транспортним податком, за відсутності інформації про пробіг ТЗ, так як така може бути відома лише його власнику, то ОДПІ визначає це шляхом врахування середньо статистичного пробігу легкового автомобіля на рік.

Позивач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 є власником ТЗ, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 (а.с.37).

02.02.2016 Міською радою прийнято Рішення (а.с.89-91).

29.06.2016 ОДПІ було прийняте ППР, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з транспортного податку в сумі 25000 грн (а.с.14).

Не погоджуючись із вказаним ППР ОСОБА_3, скористалась правом адміністративного оскарження вказаного рішення, однак ГУ, а в подальшому і Державною фіскальною службою України за результатами розгляду скарги рішеннями оскаржуване ППР було залишено без змін, а скаргу без задоволення (а.с.15-20).

01.01.2015 набрав чинності Закон №71-VIII, яким введено новий податок - транспортний податок, який відповідно до ст.265, п.10.2 ст.10 ПК є місцевим податком.

Законом України від 24.12.2015 №909-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» внесені зміни до ПК, зокрема, у частині справляння транспортного податку, які набрали чинності з 01.01.2016.

Підпунктом 267.1.1 п.267.1 ст.267 ПК визначено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, у тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК є об'єктами оподаткування.

Відповідно до пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК об'єктом оподаткування транспортним податком є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» передбачено, що з 01.01.2016 мінімальна заробітна плата становить 1378 грн.

Звідси, об'єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1033500 грн та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

Відповідно до пп.267.3.1 п.267.3 ст.267 ПК базою оподаткування є легковий автомобіль, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Згідно з п.267.4 цієї ж статті ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування Нормами пп.267.5.1 п.267.5. ст.267 ПК передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 18.02.2016 №66 затверджено «Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів» (далі - Методика), яка встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком.

Так, цією Методикою передбачено, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (далі - Мінекономрозвитку) забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Пунктом 2 Методики визначено, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у п.3 «Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів», затвердженого постановою КМУ від 10.04.2013 №403 (далі - Порядок)., де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля, з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Згідно п.4 Методики інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством «Держзовнішінформ» до Мінекономрозвитку.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (п.13 Методики).

З огляду на вищезазначене, з ініціативи суду першої інстанції, Мінекономрозвитком було здійснено розрахунок середньоринкової вартості належного позивачці ТЗ, за формулою, вказаною у Методиці. Згідно поданого розрахунку вартість такого автомобіля складає 976012,65 грн і є нижчою, ніж 750 розмірів мінімальної заробітної плати (1033500 грн), встановленої законом на 1 січня податкового року (а.с.47, 49-67, 92).

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належний позивачці ТЗ не є у 2016 році об'єктом оподаткування відповідно до пп.267.2.1 п.267.1 ст.267 ПК, оскільки його середньоринкова вартість становить менше 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Посилання апелянта на необхідність застосування у розглядуваних спірних відносинах положень норми пп.12.3.5 п.12.3 ст.12 ПК, яка передбачає, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю, є помилковими так, як застосування зазначених законодавчих положень, може мати місце в тому випадку коли місцеве рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків - транспортного податку, що у відповідності до п.10.2 ст.10 ПК є виключною компетенцією саме місцевих рад.

Податкові ж зобов'язання по місцевому податку можуть визначатися податковим органом у разі, якщо міська рада своїм рішенням встановила цей місцевий податок, однак їх визначення не повинно ґрунтуватись лише на зобов'язанні обов'язкового справляння таких податків, а на дотриманні вимог норми, яка встановлює критерії, щодо визначення об'єкта справляння таким податком.

Тому, враховуючи те, що ОДПІ під час прийняття оскаржуваного ППР достовірно не встановила чи підпадав належний позивачці ТЗ під визначення об'єкта оподаткування транспортним податком на 2016 рік у відповідності до вимог пп.267.2.1 п.267.1 ст.267 ПК в частині його вартості, яка не повинна була бути нижчого за 1033500 грн, в той час, як матеріалами справи підтверджується, що така вартість є нижчою, то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_3 щодо визнання протиправним та скасування ППР є підставними та обґрунтованими.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 31 січня 2017 року - без змін. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повний текст виготовлений 19 червня 2017 року