Справа № 820/1009/17
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 р.Справа № 820/1009/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2017р. по справі № 820/1009/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю компанія "Фінпром.Інвест"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ "Фінпром.Інвест", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 31.01.2017 № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість (ПДВ) у сумі 759323,75 грн (в т.ч. податкові зобов'язання 607459 грн, штрафні санкції 151864,75 грн).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2017р. по справі № 820/1009/17 позов задоволено.

Відповідач, не погодившись з даним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 20.06.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, перебуває на обліку як платник податків, зборів (обов'язкових платежів) в Київській ОДПІ м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області.

Вказані обставини сторонами визнаються, а тому в силу ч. 3 ст. 72 КАС України не доказуються перед судом.

Головним управлінням ДФС у Харківській області проведено виїзну планову перевірку ТОВ "Фінпром.Інвест" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 30.09.2016, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 30.09.2016р.

Результати перевірки оформлені актом № 29/20-40-14-03-08/31498750 від 18.01.2017р. (а.с.10-44, т.1).

У висновках вказаного акту перевірки контролюючим органом відображено порушення позивачем приписів: п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.4, 201.7, 201.1, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму ПДВ, яка підлягає сплаті в бюджет всього на 609895 грн.

Не погоджуючись з висновками, вказаними в акті перевірки, позивач 24.01.2017 року надав на адресу Головного управлінням ДФС у Харківській області письмові заперечення на акт (а.с. 70-71, т.1).

У відповіді на заперечення до акту перевірки № 29/20-40-14-03-08/31498750 від 18.01.2017р. контролюючий орган зазначив, що висновки акту є правомірними та обґрунтованими (а.с. 72-74, т.1).

На підставі висновків акту перевірки контролюючими органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 31.01.2017 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість в сумі 762368,75 грн., з яких: основний платіж - 609895 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 152473,75 грн. (а.с. 75, т.1).

З дослідженого акту перевірки слідує, що фактичною підставою для прийняття контролюючим органом рішення, слугувало відображене в акті судження про безпідставність формування позивачем податкового кредиту по взаємовідносинам з контрагентами ТОВ "Регіон.Строй", ТОВ БМУ "Енергоюжспецстрой" у перевіряємому періоді, оскільки у позивача відсутня затверджена процедура для відбору (перевірки) постачальників послуг, укладені договори підряду мають однаковий зміст, форму та сутність. Також контролюючим органом зазначено, що підприємством не надано: докази відшкодування підрядником витрат на закупівлю енергоносіїв, акти передання підряднику технічних завдань, актів на скриті роботи та доказів про координацію робіт на об'єктах.

На вказані доводи відповідач посилався як у акті перевірки, так і в запереченнях на адміністративний позов, поданих до суду першої інстанції, а також і у доводах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного правового акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 195 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством, є бухгалтерський облік, на даних якого ґрунтуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Таким чином, первинні документи, що фіксують здійснення господарських операцій, є основою для податкового обліку.

Такий висновок узгоджується з положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, якими визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За приписами пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції, що діяв в перевіреному періоді) в податковому обліку під витратами слід розуміти суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником). Конкретний склад витрат, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, та порядок їх визначення регламентовано в ст. 138 Податкового кодексу України.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За приписами п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг. При цьому суд зазначає, що за змістом п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат при визначенні оподатковуваного прибутку витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, та витрати, що не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, визначальною ознакою витрат в податковому обліку є їх безпосередній зв'язок з господарською діяльністю платника податку.

Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарських операцій.

Порядок формування податкового кредиту встановлено Податковим кодексом України, відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 якого податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця видається податкова накладна, яка є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм, колегія суддів зазначає, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку. При цьому суд звертає увагу, що дотримання норм цивільного чи господарського права не означають автоматично реальності вчинення господарської операції. Правильність відображення в податковому обліку господарських операцій відповідно до їх реального змісту повинно здійснюватись виключно на підставі норм податкового законодавства. А відтак якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображено в укладених платником податків договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що між позивачем (Замовник) і ТОВ БМУ "Енергоюжспецстрой" (Підрядник) укладено договори підряду:

№ 05-VIII/6.8-5-6 від 01.08.2014 року та додаткова угода № 1 від 17.01.2015 р. до вказаного договору (а.с. 91-94, 105, т.1);

№ 05-VI/6.5-5-6 эт від 08.08.2014 року та додаткова угода № 1 від 18.08.2014 (а.с. 108-110, 115, т.1);

№ 1606/14 від 16.06.2014 року (а.с. 118-120, т.1);

№ 05-VIII/6.8-2 від 17.03.2015 року (а.с. 121-124, т.1);

№ 05-VI/6.5-5-2 эт від 30.03.2015 року (а.с. 129-132, т.1).

Відповідно до умов вказаних договорів Підрядник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених в цих договорах, на свій ризик виконати за завданням замовника будівельні монтажні роботи на об'єкті будівництва Торгово-офісного центру по вул. Каразіна, 2 у м. Харкові, а замовник зобов'язується оплатити вказані роботи.

Перелік робіт, етапи виконання робіт, та їх об'єми визначаються сторонами у договірній ціні, яка є невід'ємною частиною договору.

На виконання досягнутої домовленості позивачем отримано від вказаного контрагента послуги, визначені сторонами договорів у договірних цінах (кошторисах) монтаж обладнання електросвітла, обладнання для обліку електроенергії для кондиціювання та вентиляції, електричних боксів, опалення.

За наслідками здійснення господарських операцій із ТОВ БМУ "Енергоюжспецстрой" останнім виписано позивачу податкові накладні (а.с. 117-139, т.2).

Вказані податкові накладні містять адресу місцезнаходження сторін договору, одиниці виміру, вид та кількість послуг, ціну.

Будь-яких порушень щодо оформлення накладних судом не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначених документів у податкового органу відсутні.

Податкові накладні зареєстровані в реєстрі.

В ході здійснення господарських операцій сторонами складені довідки про вартість виконаних робіт, договірні ціни, акти приймання виконаних робіт (а.с. 135-148, т.1).

Також з матеріалів справи судом встановлено, що між позивачем (Замовник) і ТОВ "Регіон.Строй" (Підрядник) укладено договори підряду:

№ 05-VIII/8.3 эт від 01.08.2013 року (а.с. 150-152, т.1);

№ 05-VIII/8.3-8.2 від 10.02.2014 року (а.с. 162-164, т.1);

№ 05-VIII/8.3-7эт від 10.02.2014 року (а.с. 184-186, т.1);

№ 05-VIII/8.3-4Л від 14.04.2014 року (а.с. 198-200, т.1)

№ 05-VIII/8.3-9-2 від 14.04.2014 року (а.с. 202-204, т.1)

№ 05-VIII/8.3-7-2 від 14.04.2014 року (а.с. 214-216, т.1)

№ 05-VIII/8.3-4от від 08.07.2014 року (а.с. 230-232, т.1)

№ 05-VIII/8.3-5-6 від 26.08.2014 року (а.с. 2-4, т.2)

№ 03/02-15 від 12.02.2015 року (а.с. 8-9, т.2)

№ 05/03-15 від 05.03.2015 року (а.с. 11-13, т.2)

№ 05-VIII/8.3-2от від 06.03.2015 року (а.с. 15-17, т.2)

№ 26/12-15 від 08.12.2015 року (а.с. 39-40, т.2)

Відповідно до умов вказаних договорів Підрядник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених в цих договорах, на свій ризик виконати за завданням замовника загально будівельні та оздоблювальні роботи на об'єкті будівництва Торгово-офісного центру по вул. Каразіна, 2 у м. Харкові, а замовник зобов'язується оплатити вказані роботи.

Перелік робіт, етапи виконання робіт та їх об'єми визначаються сторонами у договірній ціні, яка є невід'ємною частиною договору.

На виконання досягнутої домовленості позивачем отримано від вказаного контрагента послуги, визначені сторонами договорів у договірних цінах (кошторисах): загально будівельні, оздоблювальні роботи, улаштування стяжок, гіпсокартонних перегородок та інші..

За наслідками здійснення господарських операцій із ТОВ "Регіон.Строй" останнім виписано позивачу податкові накладні (а.с. 140-164, т.2).

Вказані податкові накладні містять адресу місцезнаходження сторін договору, одиниці виміру, вид та кількість послуг, ціну.

Будь-яких порушень щодо оформлення накладних судом не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначених документів у податкового органу відсутні.

Податкові накладні зареєстровані в реєстрі.

В ході здійснення господарських операцій сторонами складені довідки про вартість виконаних робіт, договірні ціни, акти приймання виконаних робіт (а.с. 43-93, т.2).

При цьому, копії долучених до матеріалів справи первинних документів не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом - Положення № 88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Крім того, наявні в справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад з метою проведення безтоварних операцій та отримання незаконної податкової вигоди.

Колегія суддів враховує, що відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Пунктом 184.1 статті 184 Податкового кодексу України визначено, що реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Стосовно контрагентів позивача слід зазначити, що фактів визнання недійсним або анулювання свідоцтв про державну реєстрацію на момент здійснення господарських операцій судом не встановлено; підрядники знаходились в Єдиному державному реєстрі, а також мали свідоцтва про реєстрацію платником податку на додану вартість.

Щодо доводів податкового органу, викладених у акті перевірки та у апеляційній скарзі про те, що позивачем не надано на підтвердження здійснення господарських операцій інших регістрів, а саме: доказів відшкодування підрядником витрат на закупівлю енергоносіїв, актів передання підряднику технічних завдань, актів на скриті роботи та доказів про координацію робіт на об'єктах, колегія суддів зазначає наступне.

З акту перевірки судом встановлено, що контролюючому органу до перевірки надані та досліджені: головна книга, журнали ордера та оборотні відомості по бухгалтерських рахунках: 31 «Рахунки у банках», 63 «Розрахунки з постачальниками», 644 «Податковий кредит»; договори та документи, що свідчать про їх виконання: рахунки-фактури, видаткові (прибуткові ) накладні, первинні банківські документи, акти виконаних робіт, податкові накладні, реєстри отриманих податкових накладних.

Претензій до форми, змісту цих документів, правоздатності позивача та/або його контрагентів, контролюючим органом не висловлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем надано кошторисну документацію, яка є первинною і призначена для встановлення кошторисної вартості окремих видів будівельно-монтажних робіт.

У кошторисній документації позивачем із контрагентами визначена вартість робіт, яка складається як із прямих, так і з загально виробничих витрат, що включають у себе як витрати на енергоносії, так і витрати на скриті роботи та інших витрат, пов'язаних зі створенням загальних умов будівельного виробництва, його організацією, управлінням і обслуговуванням.

Таким чином, зауваження щодо ненадання окремих (додаткових) документів по вказаних витратах є безпідставними.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до підпункту 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов'язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

У разі відмови платником податків від надання первинних документів, що стосуються предмету перевірки, які у посадової особи податкового органу виникає обов'язок скласти акт довільної форми, який засвідчує факт такої відмови, наслідком чого є відповідальність у вигляді штрафних санкцій.

При цьому, з положення пункту 85.8 статті 85 Податкового кодексу України випливає, що обов'язок надання платником податків первинних документів, виникає, крім іншого, також у разі, коли ці документи стосуються предмету перевірки, що, в свою чергу, передбачає наведення податковим органом обґрунтування зв'язку між документами, що витребувані, та певними можливими порушеннями приписів податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладений на органи ДПС.

При дослідженні змісту запиту від 11.01.2017 р. з проханням надати пояснення та належним чином завірені копії первинних документів по фактам, що свідчать про порушення вимог податкового законодавства зазначених у запиті (а.с. 166-167. Т.2), суд погоджується із доводами позивача, що у ньому не конкретизовано переліку запитуваних документів, копії яких необхідні ревізорам, а також запитувані документи, які вже були надані до перевірки.

Водночас, як видно із додатку № 3 до акту перевірки позивача, ревізорам під час перевірки було надано оригінали всіх документів, які були наявні у позивача та мали відношення до господарських операцій, здійснюваних у перевіряємому періоді (т.1, а.с. 49-50).

З приводу доводів відповідача, що договори позивача із контрагентами містять аналогічний зміст, колегія суддів зазначає наступне.

Вказані доводи контролюючого органу спростовуються самими копіями договорів, які надані позивачем та містять дані про виконання контрагентами послуг з проведення будівельних, монтажних робіт різних за змістом, на різних поверхах об'єкту, що відображено як у самих договорах, так і у кошторисній документації, і у актах виконаних робіт.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, незважаючи на вимогу частини другої статті 71 цього Кодексу щодо процесуального обов'язку відповідача, останній в ході судового розгляду справи ані в суді першої, ані апеляційної інстанції правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення не довів

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2017р. по справі № 820/1009/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Подобайло З.Г. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 21.06.2017 р.