Справа № 802/885/17-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 червня 2017 р. Справа № 802/885/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

за участі секретаря судового засідання: Крисько І.В.

представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: Заводнюк І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача відділ примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про: визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3) до відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача відділ примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Заводнюк І.М. 22 травня 2017 року винесено постанову про розшук майна боржника з виконання виконавчого провадження № 53247048. Так, зазначеною постановою оголошено в розшук транспортні засоби у тому числі і автомобіль марки Lexus модель LX 470 д.н.з. НОМЕР_1. Однак, автомобіль марки Lexus є легковим автомобілем та використовується в особистих цілях позивача, оголошення його в розшук суттєво обмежує право власності позивача, оскільки перешкоджає його вільному використанню за призначенням. Враховуючи зазначене представник позивача просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця про розшук майна.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, однак надав пояснення на адміністративний позов.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

18 січня 2017 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Заводнюк І.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53247048 (а.с. 5-6).

22 травня 2017 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Заводнюк І.М. винесено постанову про розшук майна боржника, зокрема, оголошено в розшук автомобіль марки Lexus модель LX 470 д.н.з. НОМЕР_1

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 3 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання поліцією.

Арешт на майно боржника може накладатися виконавцем, крім іншого шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Так, розшук майна є засобом забезпечення виконання відповідного рішення та не є власне заходом звернення стягнення на майно, заходом по реалізації майна. Вказані заходи забезпечення вживаються виконавцем у зв'язку з відкриттям виконавчого провадження, прийняттям заходів щодо арешту майна.

Слід зазначити, що виконавче провадження ВП № 53247048, в межах якого прийнято оскаржувану постанову про розшук майна боржника, відкрито на примусове виконання постанови винесеної у виконавчому провадженні про стягнення з боржника виконавчого збору № 23801472 від 18 липня 2013 року.

Таким чином, враховуючи те, що на час прийняття оскаржуваної постанови були чинними та не скасованими постанова про відкриття виконавчого провадження, а також враховуючи положення ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", суд не вбачає підстав для висновку про порушення відповідачем вимог законодавства при прийнятті оскаржуваної постанови та про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Окрім того, суд зазначає, що зміст вказаної правової норми вказує, що наслідки завершення виконавчого провадження, у тому числі зняття арешту з майна боржника, можуть бути застосовані лише у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

З урахуванням вимог ст. 94 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна