Справа № 806/119/17
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

15 червня 2017 року м.Житомир Справа № 806/119/17

Категорія 11.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Нагірняк М.Ф. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" до Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Богунського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про скасування акту та постанов,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" звернулося з позовом про скасування акту опису й арешту майна №17511938 Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 16.08.2010року в частині накладання арешту на квартиру АДРЕСА_1, та постанов Богунського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 10.11.2010року, від 10.01.2011року, від 16.02.2012року та від 16.08.2016року в частині накладання арешту на цю саму квартиру АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивач як іпотекодержатель має право на задоволення своїх прав за рахунок вказаного майна, що є предметом іпотеки. Позивач зазначає, що при накладанні арешту на вказане майно Відповідачі не пересвідчилися, що воно є предметом іпотеки і не повідомили Позивача як іпотекодержателя про накладання такого арешту і про право на звернення до суду про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Представник Позивача в судове засідання не прибув, направив суду клопотання про розгляд справи без його участі, в порядку письмового провадження.

Представник Богунського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в судовому засіданні проти позову заперечив і зазначив, що оскаржувані постанови були зумовлені виконанням судових рішень та винесені у повній відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження". Відповідач зазначає, що Позивачем не наданого жодних доказів щодо розміру заборгованості власника майна та не враховано, що в разі реалізації цього майна кошти в першу чергу будуть спрямовані для задоволення вимог забезпечених заставою, а тому вважає про відсутність порушених прав Позивача.

Представник Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області проти позову також заперечила і пояснила, що відповідно до оскаржуваного акту опису та арешту майна за виконавчим провадженням №17511938 арешт на квартиру АДРЕСА_1 не накладався.

Заслухавши доводи представників Відповідачів, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з огляду на таке.

Судом встановлено та визнається сторонами, що відповідно до постанов Богунського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 10.11.2010року, від 10.01.2011року, від 16.02.2012року та від 16.08.2016року в ході виконання судових рішень щодо стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь банківських установ були накладені арешти на майно боржника, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до дослідженого судом акту опису й арешту майна №17511938 від 16.08.2010року арешт був накладений виключно на земельну ділянку, площею 1200 кв.м., що знаходиться в с.Довжик Житомирського району (а.с.174-175).

Одночасно вказана квартира згідно договору іпотеки від 19.03.2008року перебувала в заставі для забезпечення певних зобов'язань перед іншою банківською установою (ЗАТ "Сведбанк", в подальшому - АКБ "ТАС-Комерцбанк"). За договором факторингу від 28.11.2012року зазначені іпотечні права на вказану квартиру перейшли до Позивача.

Безспірно, за приписами ч. 4 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" (редакції на 16.08.2010р.), про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Аналогічна правова норма була закріплена в ч.4ст.54 цього ж Закону в редакції, що була чинна станом на 10.11.2010р. на 10.01.2011р., на 16.02.2012р. та на 16.08.2016р.

Тобто, законодавець зобов'язує державного виконавця не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, повідомити про такий арешт заставодержателя та роз'яснити заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Невиконання чи неналежне виконання вказаних вимог державним виконавцем може бути лише підставою для певної відповідальності вказаної особи, а не підставою для визнання протиправним накладання арешту на таке заставне майно.

За приписами статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно із статтею 321 Цивільного кодексу України держава гарантує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із передбачених статтею 11 ЦК України підстав у цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносинах, розглядаються судами у порядку цивільного судочинства.

Безспірно, юрисдикція адміністративних судів відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, зокрема щодо оскарження його дій та бездіяльності. Проте ця норма має застосовуватися з урахуванням положень статей 216, 386, 388, 392, 393 ЦК України щодо способів захисту права власності, а також положень Цивільного процесуального та Господарського процесуального кодексів України стосовно юрисдикції судів.

В постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року прямо зазначено, що стаття 60 Закону N 606-XIV є спеціальною нормою, в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають між органом державної виконавчої служби та особою, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно особи. У разі виникнення зазначеної спірної ситуації належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року N 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна". В п.5 цієї постанови зазначено, що інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

Відповідно до частини другої статті 114 ЦПК позови про зняття арешту з нерухомого майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність).

Зазначене свідчить, що Позивач як заставодержатель арештованого майна і особа, що не є учасником виконавчих проваджень чи особою, яка долучалася до таких виконавчих проваджень, може захистити своє порушене право виключно шляхом звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту.

Таким чином, провадження у справі за даним позовом підлягає закриттю, оскільки даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 109 КАС України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Якщо ж провадження за заявою, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, було помилково порушено, суд закриває провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 КАС України.

Одночасно суд роз'яснює Позивачу, що позови про зняття арешту з нерухомого майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна до відповідного місцевого суду загальної юрисдикції чи господарського суду в залежності від суб'єктного складу сторін такого спору.

На підставі наведеного та керуючись статтями 157,160,165,167,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" до Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Богунського відділу державної виконавчої служби міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, так як справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Житомирського апеляціного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя: М.Ф. Нагірняк