Справа № 826/17859/16
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

13 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Безименної Н.В.

суддів: Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа - Управління державної казначейської служби України у Дніпровському районі міста Києва про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року позивач звернувся в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа - Управління державної казначейської служби України у Дніпровському районі міста Києва про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2017 року позов задоволено:

визнано протиправними дії Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у поверненні помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі продажу нерухомого майна в розмірі 7 485,68 грн. (сім тисяч чотириста вісімдесят п'ять грн. 68 коп.);

зобов'язано Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві звернутися із поданням відповідно до вимог чинного законодавства до управління Державної казначейської служби України у Дніпровському районі м. Києва про повернення ОСОБА_2 збору на обов'язкове пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 7 485,68 грн. (сім тисяч чотириста вісімдесят п'ять грн. 68 коп.), сплаченого згідно з квитанцією від 20.05.2016 № 952010003.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. На думку апелянта, оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що на час придбання позивачем нерухомого майна на законодавчому рівні не врегульовано механізм перевірки інформації щодо придбання нерухомості особою вперше. Також посилається на те, що порядок виконання судових рішень, у тому числі помилково та/або надмірно сплачених до бюджетів податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів, визначений Законом України «Про виконавче провадження», а також Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2011 року № 845.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову - залишити без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини та наданим доказам дав правильну правову оцінку і дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20 травня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черповицьким М.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 9132, придбано у власність квартиру АДРЕСА_1, вартістю 748 568 грн. (а.с. 10-11).

Право власності на придбану квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 20 травня 2016 року № 9132 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 травня 2016 року, номер запису про право власності № НОМЕР_1, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с. 18-19).

Згідно п. 71. договору купівлі-продажу квартири від 20 травня 2016 року № 9132 позивачем був сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування за придбання нерухомого майна у розмірі 7 485 грн. 68 коп., що підтверджується копією квитанції (а.с. 17).

Вважаючи, що збір на обов'язкове державне пенсійне страхування сплачений помилково, позивач звернувся до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою, в якій просив повернути сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування у сумі 7 485 грн. 68 коп. (а.с. 16), на яку отримала відмову від 28 вересня 2016 року № 7945/04, в обґрунтування якої відповідач зазначив про відсутність правових підстав для повернення сплачених позивачем коштів (а.с. 15).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Закон України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» визначає порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є, у тому числі підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Згідно з п 8 статті 2 вказаного Закону об'єктом оподаткування для платників збору визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Відповідно до пункту 10 статті 4 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» для платників збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону встановлюються ставки збору на рівні 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 затверджено Порядок сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Цей порядок регулює питання сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування".

Пунктом 15-1 зазначеного Порядку встановлено, що збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Відповідно пункту 15-3 зазначеного вище Порядку нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, при цьому нотаріальне посвідчення та реєстрація договору здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Враховуючи викладене, колегія суддів звертає увагу, що із загального правила про обов'язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено два винятки, а саме: громадяни, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла, та громадяни, які придбавають житло вперше.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка від 22.05.2016 № 59598489) у власності ОСОБА_2 перебуває об'єкт житлової нерухомості - квартира АДРЕСА_2. При цьому інформація щодо будь - яких інших об'єктів житлової нерухомості у власності позивача відсутня.

Тобто, як встановлено за результатами судового розгляду справи, зазначене вище житло позивачем придбано вперше, отже в цьому випадку позивач згідно з п. 9 ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» та п. 15-1 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій не виступав платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1 відсотка від вартості вказаної квартири, зазначеної у договорі купівлі-продажу.

При цьому, слід зазначити, що в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість, не існує єдиної бази, за допомогою якої можна визначити первинне придбання нерухомого майна особою, а також не існує органу, компетентного видавати довідки на підтвердження обставин первинного придбання житла.

Питання стосовно механізму перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість, - було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України з проханням дати тлумачення терміна «придбавають житло вперше», що міститься у пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше, однак, ухвалою Конституційного Суду України від 23.03.00 № 29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

Таким чином, відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень можливості встановити придбання житла конкретною особою вперше, не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм - не може впливати на порушення прав громадян, які наділені такими правами, а тому саме органи Пенсійного фонду України зобов'язані довести, що конкретні особи - придбавають житло не вперше.

Крім того, відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що саме Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві зобов'язано довести, що позивач придбав житло згідно договору купівлі - продажу від 20 травня 2016 року № 9132 не вперше, при цьому, відповідач, відмовляючи позивачу у поверненні спірного пенсійного збору діяв як суб'єкт владних повноважень, саме на нього покладається обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень. Проте, такі докази відсутні в у матеріалах справи.

Таким чином, колегія суддів вважає протиправними дії відповідача щодо відмови у поверненні помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі продажу нерухомого майна в розмірі 7 485,68 грн.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22 травня 2014 року у справі № К/800/18016/14.

Згідно ч.2 ст. 45 Бюджетного кодексу України передбачено, що Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Так положеннями п.39 ст. 2 Бюджетного кодексу України - визначено, що органи, які контролюють справляння надходжень бюджету, - органи державної влади, а також органи місцевого самоврядування, уповноважені здійснювати контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів, інших надходжень бюджету.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету» від 16 лютого 2011 року №106, Пенсійний фонд України зазначено в переліку органів, що контролюють справляння надходжень бюджету при купівлі-продажу нерухомого майна.

Згідно з Порядком казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.01.2013 року №43, органи Державного казначейства України у процесі казначейського обслуговування державного бюджету за доходами та іншими надходженнями формують розрахункові документи і здійснюють повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету та здійснюють безспірне списання коштів державного бюджету на підставі виконавчого документа у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 № 787 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за № 1650/24182 (далі - Порядок № 787) повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС)) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 787 органи Казначейства здійснюють процедури із забезпечення виконання документів, зазначених у пунктах 5 - 8 цього розділу, в такому порядку:

за наявності поточних надходжень на відповідних рахунках за надходженнями орган Казначейства протягом п'яти робочих днів після дня отримання подання (заяви та подання) перераховує кошти на рахунок одержувача одноразово на загальну суму або частковими сумами;

у разі недостатності або відсутності поточних надходжень на відповідних рахунках за надходженнями для здійснення повернення відповідний орган Казначейства не пізніше ніж через п'ять робочих днів після дня отримання подання (заяви та подання) надсилає звернення для підкріплення коштами цих рахунків:

- за платежами, що належать державному бюджету, - до Казначейства України;

- за платежами, що належать місцевим бюджетам, - до відповідних місцевих фінансових органів;

- за частиною платежу, що перерахована до відповідного фонду загальнообов'язкового державного соціального і пенсійного страхування, - до відповідного територіального органу цього фонду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що повернення коштів повинно бути здійснено з дотриманням ряду умов, визначених чинним законодавством, а в даному випадку, за поданням органу Пенсійного фонду.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що орган Пенсійного фонду як суб'єкт владних повноважень не зміг у встановленому порядку довести правомірність своїх дій, відповідно, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, що і було вірно встановлено судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 19 червня 2017 року.

Головуючий суддя Н.В. Безименна

Судді В.О. Аліменко

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Безименна Н.В.

Судді: Аліменко В.О.

Кучма А.Ю.