Справа № 632/134/17
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 р.Справа № 632/134/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.,

представника позивача - ОСОБА_1.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07.04.2017р. по справі № 632/134/17

за позовом ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області

про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА

Позивач ОСОБА_2 звернулась до Первомайського міськрайоного суду Харківської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Первомайському районі Харківської області (далі по тексту - УПФУ в Первомайському районі Харківської області, відповідач), в якому просила суд :

- визнати протиправними та незаконними дії УПФУ в Первомайському районі Харківської області у відмові їй, як судді у відставці, в перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 84% грошового утримання судді;

- зобов'язати відповідача починаючи з 07.10.2016 року призначити, перерахувати та виплатити їй з урахуванням раніше виплачених сум, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 84% заробітної плати судді за останньою посадою без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та права в майбутньому на перерахунок призначеного довічного грошового утримання судді у відставці у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів відповідної посади.

Ухвалою Первомайського міськрайоного суду Харківської області від 07.02.2017 року справа № 632/134/17 на підставі п.6 ч.1 ст.22 КАС України передана для розгляду до Лозівського міськрайонного суду Харківської області.

Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07.04.2017 року по справі № 632/134/17 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Первомайському районі Харківської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії відмовлено повністю.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просила суд апеляційної інстанції постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07.04.2017 року по справі № 632/134/17 скасувати, прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на норми Закону України «Про статус суддів» віл 15.12.1992 року, п.11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ, п.3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне довічне грошове утримання суддів», стверджує про необхідність зарахування половини періоду навчання позивачки у Харківському юридичному інституті до стажу роботи на посаді судді, який впливає на визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Вважає необґрунтованим посилання відповідача на розрахунок стажу роботи на посаді судді, складеного Первомайським районним судом Харківської області, відповідно до якого стаж роботи позивачки на посаді судді становить 20 років 2 місяці 8 днів, оскільки вказаний розрахунок складено станом на 06.10.2016 року виключно для отримання надбавки до посадового окладу та додаткової відпустки за вислугу років, проте вказана довідка не стосується підрахунку стажу роботи для призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07.04.2017 року по справі № 632/134/17 скасувати, прийняти нову постанову про задоволення позову.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З огляду на наведену норму, враховуючи, що відповідач по справі належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, колегія суддів вважає за можливе розглянути адміністративну справу без участі представника відповідача.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що з 07.10.2016 року ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Первомайському районі Харківської області та отримує щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України « Про судоустрій та статус суддів».

08.12.2016 року позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою про здійснення їй перерахунку призначеного довічного грошового утримання шляхом зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, половини строку навчання у вищому навчальному юридичному закладі - Харківському юридичному інституті ім. Ф. Дзержинського, та здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з дати призначення (07.10.2016 року) зі збільшенням за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розміру щомісячного довічного грошового утримання на два відсотки від заробітку, як це передбачено ч.3 ст.141 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» (а.с.12).

Листом № 195/С-14 від 26.12.2016 року УПФУ в Первомайському районі Харківської області відмовило позивачці в перерахунку пенсії, з посиланням на те, що стаж роботи ОСОБА_2 на посаді судді, обчислений відповідно до ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» складає 20 років 2 місяці 8 днів, що повністю співпадає з довідкою, наданою Первомайським міськрайонним судом для призначення щомісячного довічного грошового утримання (а.с.13).

Не погодившись з відмовою відповідача у перерахунку пенсії, ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом про визнання протиправними зазначених дій відповідача та зобов'язання УПФУ в Первомайському районі Харківської області з 07.10.2016 року призначити, перерахувати та виплатити позивачці щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 84% заробітної плати судді за останньою посадою без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та права в майбутньому на перерахунок призначеного довічного грошового утримання судді у відставці у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів відповідної посади.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності дій відповідача у спірних відносинах.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 року № 1600-VІІІ у зв'язку з поданням заяви про відставку ОСОБА_2 звільнено з посади судді Первомайського міськрайонного суду Харківської області.

Відповідно до наказу в.о. голови Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 06.10.2016 року № 02-03/74 ОСОБА_2 відраховано зі штату Первомайського міськрайонного суду Харківської області у зв'язку з відставкою згідно з постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 року № 1600-VІІІ.

У відповідності до ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VІ (в редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. № 4-рп/2016) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим аніж 90 відсотків заробітної плати суді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Станом на час призначення позивача на посаду судді правовідносини щодо набуття стажу, який дає право на вихід судді у відставку та призначення щомісячного довічного грошового забезпечення, регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

07.07.2010 року було прийнято Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ, відповідно до ч.1 ст.131 якого (в редакції, чинній до 28.03.2015 р.) до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Аналогічні положення містить стаття 135 цього Закону в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», чинній з 28.03.2015 року.

Водночас, згідно з п.11 Перехідних положень Закону № 2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

У відповідності до пункту 3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Статтею 1 Указу Президента України від 10.07.1995 р. № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (в редакції, чинній до 01.03.2008 року) передбачено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.2 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

За приписами ч ст..72 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів, не заперечуючи обов'язку відповідача щодо доведення правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності, вважає за необхідне вказати, що позивач не звільнений в силу ч.2 ст.11 КАС України від обов'язку надавати докази, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Слід відмітити, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач навчалася саме на денній формі навчання.

Між тим, саме з цим пункт 3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865, на яку посилається позивач, пов'язує можливість зарахування половини строку навчання до стажу роботи на посаді судді.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_2 вбачається, що з 01.09.1982 року по 01.07.1986 року позивач навчалася у Харківському юридичному інституті ім. Ф. Дзержинського (зворотній бік а.с.14).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом апеляційної інстанції під час судового розгляду, до УПФУ в Первомайському районі Харківської області позивачем надавалась лише заява, копії диплому або іншого доказу, який би свідчив про те, що ОСОБА_2 навчалася саме на денному відділенні вказаного вищого навчального закладу, до УПФУ Первомайському районі Харківської області не надавалось.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що наданими позивачем документами не підтверджується факт її навчання у Харківському юридичному інституті з 01.09.1982 року по 01.07.1986 року (3 роки 10 місяців) саме на денній формі навчання, а отже, і наявність у позивача права на включення до складу стажу роботи на посаді судді половини строку навчання.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що відповідно до довідки Первомайського міськрайонного суду Харківської області, яка подавалась для призначення позивачці щомісячного довічного грошового утримання, стаж роботи ОСОБА_3 на посаді судді становить 20 років 2 місяці 8 днів.

Вказану обставину підтверджують як відповідач, так і позивач по справі.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що у УПФУ в Первомайському районі Харківської області були відсутні підстави для призначення ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 84% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, тобто, зі збільшенням на 2% за кожний рік стажу понад 20 років.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів відхиляє посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці), оскільки в даному випадку відповідачем відмовлено ОСОБА_2 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 84% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, не у зв'язку з обмеженням розміру грошового утримання судді у відставці, що заборонено вказаним рішенням Конституційного Суду, а у зв'язку з тим, що наданими позивачем документами не підтверджувалась наявність у неї необхідного стажу роботи на посаді судді у 22 роки.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено критерії, яким повинні відповідати рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень. Згідно з цими критеріями адміністративний суд при розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень повинен перевірити, зокрема, чи вчинені оскаржувані дії на підставі, у межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на досліджені докази та встановлені у справі фактичні обставини, колегія суддів приходить до висновку, що УПФУ в Первомайському районі м. Харкова, відмовивши ОСОБА_2 у зарахуванні до стажу роботи судді половини навчання у вищому навчальному закладі, а також у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 84% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів», не допустивши порушення вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 84% грошового утримання судді та про зобов'язання УПФУ в Первомайському районі Харківської області здійснити позивачеві призначення, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у вказаному розмірі.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07.04.2017р. по справі № 632/134/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.
Повний текст ухвали виготовлений 20.06.2017 р.