Справа № 2-а-1044-10-1012
Суддя: Гавриленко В. Г.
Дата ухвалення: 2010-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Іванківський районний суд Київської області
Справа 2-а-1044/2010р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2010 року Іванківський районний суд: Київської області у складі головуючого судді Гавриленка В.Г., при секретарі Онищенко В.В., в смт. Іванків. розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області про визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання проведення перерахунку та виплати доплати до пенсії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач посилається на те, що вона є непрацюючим пенсіонером, постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яке відноситься до радіоактивно забрудненої території (до зони гарантованого добровільного відселення). Відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» їй має виплачуватися щомісячна грошова допомогу у розмірі двох мінімальних заробітних плат. Фактично відповідач виплачує їй тільки по 10 грн. 50 коп., тобто проводить виплату зазначеної допомоги не у відповідності із Законом, а згідно з постановою КМ України № 836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В жовтні 2010 року вона звернулась до відповідача зі письмовою заявою із проханням зробити перерахунок вказаної доплати у відповідності із розмірами, визначеними в ст.39 Закону та виплатити недовиплачені грошові кошти. Але відповідач листом :№ 5453/06 від 26.10.2010 року відмовив їй в цьому.

Позивачка вважає відмову відповідача у перерахуванні та Виплаті недоотриманих сум відповідно до визначених Законом розмірів незаконними, просить визнати такі дії неправомірними та зобов'язати відповідача провести їй перерахунок та виплату щомісячної грошової допомоги відповідно до ст.39 Закону, починаючи із з 01.10.2007 року та в подальшому виплачувати таку допомогу у відповідності із чинним законодавством.

В позовній заяві позивач зазначила, що просить справу розглядати за її відсутності.

Відповідач направив до суду письмове заперечення на позов, яке зводиться до того, що відповідач діяв у межах бюджетного законодавства та чинних постанов Кабінету Міністрів України. Також в письмових запереченнях відповідача мається прохання провести розгляд справи без присутності їх представника.

За даних обставин суд розглянув справу без участі позивача та представника відповідача, за наявними в справі матеріалами, в порядку письмовою провадження у відповідності до ч.4 ст.122 КАСУ.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивачка дійсно є непрацюючим пенсіонером, проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, яке відноситься відповідно до постанови КМУ № 106 від 23.07.1991 року до 3 зони радіоактивного забруднення (зони гарантованого добровільного відселення), що підтверджено паспортними даними позивачки, довідкою селищної ради, що мається в справі.

Відповідно до ст. 39 Закону України „Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії непрацюючим пенсіонерам , які проживають на території гарантованого добровільного відселення, підвищуються мінімальні заробітні плати. Такі виплати проводяться непрацюючим пенсіонерам саме органами пенсійного фонду.

Встановлений законами розмір мінімальної заробітної плати в період 2007-2010 років постійно збільшувався і становив від 460 грн.(на кінець 2007 року) до 907 грн. (в жовтні 2010 року). Відповідно позивачка повинна була згідно ст.39 Закону отримувати щомісячно доплати до пенсії в розмірі від 920 грн до 1814 грн.

Але із довідки відповідача та його письмових заперечень вбачається, що відповідачем доплата, передбачена ст.39 Закону, позивачці, як непрацюючій пенсіонерці, проживаючій в зоні гарантованого добровільного відселення, виплачувалась на протязі 2007-2010 років в значно меншому розмірі, всього 10 грн. 50 коп. щомісячно. При цьому відповідач керувався постановою КМУ № 836 від 26.07.1996 року.

Суд, вважає, що посилання відповідача у письмовому запереченні на статтю 62 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", є недоречним, так як вона надає КМ України повноваження тільки роз'яснювати порядок застосування цього закону, а не встановлювати суми виплат, фактично змінюючи норми закону.

Встановлений ще у 1996 році постановою КМУ № 836 розмір доплат, встановлених ст. 39 Закону

України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", протягом багатьох років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими законами України. Зокрема, Законами України «Про державний бюджет» на відповідні роки встановлювався певний розмір мінімальної заробітної плати, який зростав кожного наступного року. При цьому відповідні Закони не містили обмежень застосування ст. 39 Закону № 796-ХІІ.

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб,що передбачені Конституцією і законами України.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів Над підзаконними актами, враховуючи, що закони України мають вищу юридичну силу ніж урядові і нормативні акти, суд вважає, що при вирішенні даного спору застосуванню підлягають саме ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та Закон України „Про Державний бюджет України» на відповідні роки, а не постанова КМ України № 836 від 26.07.1996 року.

Виплата коштів у розмірі, який значно менший ніж той, що встановлений ст. 39 Закону, є неправомірною.

Позивач в позовній заяві просить задовольнити позовні вимоги щодо перерахунку доплати до пенсії, починаючи із 01 жовтня 2007 року. Позовна заява була подана до суду 27.10.2010 року. Відповідно до ст.99 КАСУ для звернення до адміністративного суду встановлено шестимісячний строк.

Тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню починаючи із 27 квітня 2010 року. Для предявлення вимог щодо перерахування доплати за більш Цінній період позивачем пропущено строк звернення до суду. Згідно ст.100 КАСУ пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

В своїх письмових запереченнях відповідач наполягає на застосуванні ст.100 КАСУ. В даному випадку суд не знаходить підстав для поновлення пропущених строків звернення до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19,21,22, 24,46 Конституції України, ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. ст. 86, 99, 160-163, ч.4 ст.122 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії посадових осіб Управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 доплати як особі, що проживає на території зони радіоактивного забруднення, в менших розмірах, ніж передбачено ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області зробити ОСОБА_1 перерахунок та виплат доплати, передбаченої ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 27 квітня 2010 року, з врахуванням вже виплачених сум, виходячи із того, що щомісячний розмір доплати повинен складати дві мінімальні заробітні плати, та в подальшому проводити ці доплати у відповідності до чинного законодавства.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду через Іванківський районний суд. Апеляційна скарга може бути подана на протязі 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: