Справа № 820/2087/17
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

13 червня 2017 р. № 820/2087/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Панова М.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Андрієць М.О.,

позивача - не прибув,

представника відповідача - не прибув,

представника Державної судової адміністрації України - Акулової М.В.,

представника Державної казначейської служби України - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2
до Апеляційного суду Харківської області, треті особи - Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України
про про визнання відмови неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Апеляційного суду Харківської області, треті особи Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України в якому просить суд визнати відмову Апеляційного суду Харківської області у розрахунку вихідної допомоги при виході у відставку неправомірною; зобов'язати Апеляційний суд Харківської області нарахувати та виплатити вихідну допомогу без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, за виключенням отриманого розміру вихідної допомоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12 липня 1983 року він був зарахований народним суддею Ленінського районного суду м. Харкова на підставі результатів виборів, проведених 10.06.1983р. З 22.09.1990р. працював на посаді голови Ленінського районного суду м. Харкова. 31.05.2007р. року відповідно до Рішення Ради суддів України б/н від 01.06.2007р. ним припинено виконання обов'язків голови Ленінського районного суду м. Харкова. 07.05.2008р. був відрахований зі штату Ленінського районного суду м. Харкова у зв'язку з обранням на посаду судді Апеляційного суду Харківської області безстроково відповідно до Постанови Верховної Ради України від 10 квітня 2008 року та звільнений з посади судді Ленінського районного суду м. Харкова на підставі п. 5 ст. 36 Кодексу законів про працю України. 07.05.2008р. позивача було зараховано до штату Апеляційного суду Харківської області на посаду судді, який обраний безстроково на підставі Постанови Верховної Ради України від 10 квітня 2008 року. 01.072009р. призначений на посаду заступника голови судової палати. 01.09.2010р. у зв'язку з ліквідацією посади заступника голови судової палати переведений на посаду судді. 22.12.2016р. позивач був відрахований зі штату суду у зв'язку з поданням заяви про відставку та звільненням з посади судді відповідно до рішення Вищої ради юстиції від 19.12.2016р. № 3272/0/15-16. На час звільнення стаж ОСОБА_2 на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довідного грошового утримання судді у відставці становив 33 роки 5 місяців 9 днів. При звільненні позивачу були виплачені належні суми, у тому числі, вихідна допомога у розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою. 05 квітня 2017 року позивач звернувся до голови Апеляційного суду Харківської області із заявою, в якій просив здійснити розрахунок та виплатити вихідну допомогу у розмірі та в порядку, передбаченому законодавством України. Листом Апеляційного суду Харківської області № 03-55/128 від 06.04.2017р. було повідомлено, що відповідно до ст. 116, частини 2 статті 135, статті 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ, наказу голови суду № 04-03/125-ос від 22.12.2016р. позивачу у зв'язку з відставкою нарахована та виплачена вихідна допомога у розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Відмову Апеляційного суду провести розрахунок та виплатити вихідну допомогу при виході у відставку у розмірі, встановленому Конституцією України, Законом України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року, та Законом України «Про судоустрій та статус судді» (в редакції, яка діяла до 01 квітня 2014 року) позивач вважає протиправною та такою, що не відповідає вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Позивач в судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності. Позов підтримує та просить задовольнити в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи, Державної судової адміністрації України, проти позову заперечував та просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначив, що під час проведення розрахунку з позивачем застосовувались норми Закону, які діяли на час прийняття рішення про звільнення судді. Рішення Вищої ради юстиції від 19.12.2016р., відповідно до якого ОСОБА_2 звільнений у відставку прийнято 19.12.02016р., тому згідно з діючим на той момент законодавством підстави для нарахування та виплати вихідної допомоги у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен рік посади на роботі судді відсутні. Тому представник третьої особи вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки на час звільнення позивача з посади судді були відсутні правові підстави для нарахування та виплати йому такої допомоги.

Представник третьої особи, Державної казначейської служби України, в судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документальні докази, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, дійшов висновку виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 12 липня 1983 року був зарахований народним суддею Ленінського районного суду м. Харкова на підставі результатів виборів, проведених 10.06.1983р. З 22.09.1990р. працював на посаді голови Ленінського районного суду м. Харкова. 31.05.2007р. року відповідно до Рішення Ради суддів України б/н від 01.06.2007р. ним припинено виконання обов'язків голови Ленінського районного суду м. Харкова. 07.05.2008р. був відрахований зі штату Ленінського районного суду м. Харкова у зв'язку з обранням на посаду судді Апеляційного суду Харківської області безстроково відповідно до Постанови Верховної Ради України від 10 квітня 2008 року та звільнений з посади судді Ленінського районного суду м. Харкова на підставі п. 5 ст. 36 Кодексу законів про працю України. 07.05.2008р. позивача було зараховано до штату Апеляційного суду Харківської області на посаду судді, який обраний безстроково на підставі Постанови Верховної Ради України від 10 квітня 2008 року. 01.072009р. призначений на посаду заступника голови судової палати. 01.09.2010р. у зв'язку з ліквідацією посади заступника голови судової палати переведений на посаду судді. 22.12.2016р. позивач був відрахований зі штату суду у зв'язку з поданням заяви про відставку та звільненням з посади судді відповідно до рішення Вищої ради юстиції від 19.12.2016р. № 3272/0/15-16.

На час звільнення стаж ОСОБА_2 на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довідного грошового утримання судді у відставці становив 33 роки 5 міс. 9 днів. При звільненні позивачу були виплачені належні суми, у тому числі, вихідна допомога у розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою.

05 квітня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до голови Апеляційного суду Харківської області із заявою, в якій просив здійснити розрахунок та виплатити вихідну допомогу у розмірі та в порядку, передбаченому законодавством України.

Проте, листом Апеляційного суду Харківської області № 03-55/128 від 06.04.2017р. було повідомлено, що відповідно до ст. 116, частини 2 статті 135, статті 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ, наказу голови суду № 04-03/125-ос від 22.12.2016р. позивачу у зв'язку з відставкою нарахована та виплачена вихідна допомога у розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Згідно частин 1, 3, 4 статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, яка діяла на час прийняття рішення Вищої ради юстиції від 19.12.2016р. №3272/0/15-16) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України. Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Відповідно до статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, яка діяла на час прийняття рішення Вищої ради юстиції від 19.12.2016р. №3272/0/15-16), суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до Вищої ради правосуддя, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади. Суддя здійснює свої повноваження до ухвалення рішення про його звільнення. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Згідно до частин 1 статті 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, яка діяла на час прийняття рішення Вищої ради юстиції від 19.12.2016р. №3272/0/15-16), судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

На час прийняття рішення Вищою радою юстиції стосовно звільнення позивача з посади судді, Закон України «Про статус суддів» в редакції від 15.12.1992р. № 2862- XII, який передбачав, що судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку - втратив свою чинність.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, застосовуються норми Закону, які діють на час прийняття рішення про звільнення судді. Рішення Вищої ради юстиції від 19.12.2016р., відповідно до якої ОСОБА_2 звільнений у відставку прийнято 19.12.2016р., тому згідно з діючим на той момент законодавством підстави для нарахування та виплати вихідної допомоги у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен рік роботи на посаді судді відсутні.

Отже, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Вищою радою юстиції рішення про відставку та звільнення позивача, тобто 19 грудня 2016 року.

Так, відповідно до п.3.2 рішення Конституційного Суду України №10-рп/2013 від 19.11.2013р. Конституційний Суд вважає, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Отже, оскільки право на відставку позивачем реалізоване під час дії Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VIII, положеннями якого не передбачена виплата вихідної допомоги у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен рік роботи на посаді судді, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог.

В силу положень статей 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані ними докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Враховуючи відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Апеляційного суду Харківської області, треті особи Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України про визнання відмови неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 19 червня 2017 року.

Суддя М.М.Панов