Справа № 334/2355/17
Суддя: Баруліна Т. Є.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 06.06.2017
Справа № 334/2355/17
Провадження № 2-а/334/335/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого: судді - Баруліної Т.Є.,

при секретарі Лапі М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти 1 батальйону 4 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі ДПП Пляшечнік Ольги Володимирівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до інспектора роти 1 батальйону 4 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі ДПП Пляшечнік Ольги Володимирівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. В позові зазначила, що 10.04.2017 р. близько 15:00 години вона здійснювала паркування автомобіля НОМЕР_1 по вул. Бородинська 10, Дніпровського району м. Запоріжжя, біля інших автомобілів які були там припарковані. Забороняючих знаків дорожнього руху там не було, тому вона здійснила паркування з дотриманням вимог Правил дорожнього руху України, після чого до неї підійшов інспектор Р1Б4 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя ДПП ОСОБА_3, який почав вимагати пред'явити реєстраційні документи на автомобіль. На вимогу пояснити причину згідно яких вона повинна пред'явити реєстраційні документи на автомобіль, інспектор повідомила, що було порушено вимоги п.15.9 ПДР України чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КупАп.

Документи були пред'явлені, а потім інспектор повідомив, що буде складати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №749791 від 10.04.2017р.

Позивачка просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №749791 від 10.04.2017р.

Позивачка в судовому засіданні підтримала позов, та просить його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти позову та надала письмові заперечення з доказами порушення позивачем вимог п. 15.9 ПДР України, та відеозапис правопорушення.

Згідно ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.287 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено.

Згідно ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, що повинно бути доведене шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Судом встановлено, що 10.04.2017 року інспектором роти 1 батальйону 4 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі ДПП Пляшечнік О.В., було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серія АР №749791, якою її визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень. У постанові зазначено, що 10.04.2017.р. водій ОСОБА_1 здійснила зупинку на перехресті вул. Бородинська та вул. Тиражна, чим порушила п. 15.9 (г) Правил дорожнього руху України.

Відповідно до ст.ст.69, 70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно вимог п. 15.9 Правил дорожнього руху України зупинка забороняється: а) на залізничних переїздах; б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил); в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях; г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі; ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м; е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків; є) ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють; ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз'їзд або об'їзд транспортного засобу, що зупинився; з) у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки; и) ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

У якості доказу відповідачем суду надано відеофіксація правопорушення, яка оглянута у присутності сторін. З запису відеофіксації вбачається, що позивачка ОСОБА_4 здійснила паркування автомобіля НОМЕР_1 на перехресті вул. Бородинська та вул. Тиражна, чим порушила п. 15.9 Правил дорожнього руху України.

Суд не враховує посилання позивачки на те, що вона не порушувала ПДР України з урахуванням дорожньої обстановки, оскільки нею не представлено доказів, які спростовують обставини, викладені інспектором поліції в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, тому суд вважає доводи позивача щодо відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП не обґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні ухваленому 29.06.2007 року у справі «ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати, постановив, що будь яка особа яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є такими, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Суд вважає правомірними, обґрунтованими та законними дії інспектора поліції по складенню постанови за адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки інспектор діяв у межах своїх повноважень при складанні постанови, було проведено відеофіксацію порушення ОСОБА_4 вимог п. 15.9 ПДР України та накладено адміністративний штраф у межах санкції ч.1 ст.122 КУпАП.

На думку суду, підстави незгоди з притягненням до адміністративної відповідальності, висунуті позивачем, свідчать про спробу позивача уникнути відповідальності за вчинене правопорушення.

Крім того, звернувшись до суду з цим позовом, позивачка обґрунтовувала його тим, що інспектором був порушений порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення - справа розглянута на місці вчинення правопорушення, а не за місцем знаходження УПП в м. Запоріжжі, їй не роз'яснено її права та не надано час для отримання правової допомоги, ознайомлення із доказами тощо, які б могли вплинути на прийняття остаточного рішення, чим порушені її права, передбачені ст.268 КУпАП.

Однак при огляді відеозапису, було встановлено, що інспектором було роз'яснено ОСОБА_4 права.

Відповідно до ч.1 ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015року №5-рп/15 роз'яснено положення ч.1 ст.276 КУпАП стосовно змісту словосполучення «за місцем його вчинення». Зазначено, що положення ч.1ст.276 Кодексу, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Згідно ч. 2 ст.258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених ч. ч. 1, 2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в т.ч. про порушення правил дорожнього руху, ст.122, ст.126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів та підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Отже, наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у відповідача Пляшечнік О.В., як посадової особи Національної поліції, повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, за ст.122 КУпАП, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення, на місці вчинення правопорушення.

При цьому, вчинення інспектором патрульної поліції законодавчо визначених дій має наслідком прийняття відповідного рішення суб'єкта владних повноважень - постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що норми ст.258 КУпАП дозволяли інспектору патрульної поліції, у даному випадку, не складати протокол про вчинення адміністративного правопорушення, та виносити постанову на місці вчинення правопорушення.

Таким чином судом не встановлено жодних неправомірний дій зі сторони відповідача, та відсутність доказів на підтвердження позиції позивачки, тому відсутні законні підстави для задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 69, 70, 71, 158-163 КАС України, ст..ст. 268, 280, 288, 289, 293 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора роти 1 батальйону 4 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі ДПП Пляшечнік Ольги Володимирівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів в моменту її оголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції.

Суддя: Баруліна Т. Є.