Справа № 2а-8273/11/1370
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2017 року м. Київ К/800/11830/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Іваненко Я.Л.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Територіальної державної інспекції праці у Львівській області про зобов'язання встановити наявність чи відсутність повноважень щодо здійснення перевірки законності виплати заробітної плати, надати обґрунтовані відповіді на звернення та провести перевірку по факту нарахування й виплати заробітної плати,

в с т а н о в и л а :

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив встановити наявність чи відсутність повноважень у відповідача здійснювати перевірку законності виплати заробітної плати за роботу в надурочний і нічний час, у вихідні та святкові дні при несенні ним служби у Сокальському районному відділі міліції; визнати протиправним порушення відповідачем статті 40 Конституції України, Закону України «Про звернення громадян» при розгляді та наданні відповіді на його звернення від 04 травня 2011 року та 30 травня 2011 року; зобов'язати Територіальну державну інспекцію праці у Львівській області надати обґрунтовані відповіді на вищезгадані звернення та провести перевірку Сокальського районного відділу Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області по факту нарахування та виплати заробітної плати за роботу в надурочний та нічний час, у вихідні та святкові дні при несенні ним служби в Сокальському районному відділі Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 04 травня 2011 року направив звернення начальнику Територіальної державної інспекції праці у Львівській області, у якому вказував на недотримання працівниками Сокальського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області норм чинного законодавства, у зв'язку з чим були порушені його права, а також просив інспекцію здійснити заходи для відновлення його порушених прав. В листі за вих. № 02-2320/05 від 20 травня 2011 року йому надана відповідь, з якої випливає, що до компетенції відповідача не входить перевірка нарахування грошового забезпечення особам, які проходять службу в органах внутрішніх справ. З даною відповіддю позивач не погодився, тому направив 30 травня 2011 року наступне звернення, на яке відповіді не отримав, у зв'язку з чим звернувся до суду.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2014 року, позов задоволено частково. Встановлено відсутність повноважень Територіальної державної інспекції праці у Львівській області щодо перевірки законності виплати заробітної плати за роботу в надурочний і нічний час, у вихідні і святкові дні позивачу, під час несення ним служби в Сокальському районному відділі міліції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області. В решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішення судів першої та апеляційної інстанції і прийняття нового, яким повністю задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, зокрема Конституції України, Законів України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР, «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII, «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді старшого оперуповноваженого відділення Державної служби боротьби з економічною злочинністю Сокальського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області. Згідно із наказом № 442 о/с від 22 грудня 2006 року звільнений з органів внутрішніх справ.

У зверненні від 04 травня 2011 року позивач зазначав, що працівниками Сокальського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області порушено його конституційні права, а саме не було виплачено грошової компенсації за роботу в святкові дні, в нічний та понад урочний час, не виплачено матеріальну допомогу за 2003-2006 роки. Крім того, у вищевказаному зверненні позивач просив відповідача зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та Сокальський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області за період з 01 січня 2003 року по 25 грудня 2006 року, згідно журналів постових відомостей та наказів (розпоряджень) на введення посилених режимів несення служби, поновити графіки несення ним служби в святкові дні, надурочний та нічний час і згідно поновлених графіків провести нарахування та виплату грошової компенсації за роботу в святкові дні, надурочний та нічний час, зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та Сокальський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з врахуванням грошової компенсації за таку роботу виплатити матеріальну допомогу за 2003-2006 роки, а також зобов'язати вищезгадані установи виплатити йому середній заробіток за весь період затримки виплати всіх сум, що належить виплачувати при звільненні.

Листом № 02-2920 від 20 травня 2011 року начальником Територіальної державної інспекції праці О.Завадою, позивачу надана відповідь про розгляд звернення. В даному листі відповідач зазначив, що інспекція здійснює контроль за дотриманням трудового законодавства в частині укладення трудових відносин роботодавцем відносно найманих працівників і розгляд питань вказаних у зверненні позивача є поза межею повноважень інспекції, оскільки останній проходив службу в органах внутрішніх справ, а не перебував у трудових відносинах з Сокальським районним відділом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

30 травня 2011 року позивач повторно звернувся до Територіальної державної інспекції праці у Львівській області з аналогічним листом та просив надати йому обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Відповідь позивачу направлена 03 червня 2011 року, у якій роз'яснено компетенцію Інспекції.

Законом України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР врегульовано питання практичної реалізації громадянами України наданого їм права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів.

Цей Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

За приписами частин 1, 3 статті 7 Закону «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Згідно із Положенням про Територіальну державну інспекцію праці у Львівській області, питання, які порушував позивач у своїх зверненнях, не належать до компетенції відповідача, а відтак не можуть бути вирішені відповідачем в межах його повноважень, передбачених вищевказаним Законом.

Крім того, у листі від 03 червня 2011 року № 02-2587/05 відповідач роз'яснив, до компетенції якого органу належить розгляд питань, порушених у зверненні позивача.

Особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємством, установою чи організацією, а проходять службу, порядок проходження якої врегульовано Законом України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114.

Враховуючи наведене, суди обгрунтовано визнали, що звернення ОСОБА_4 розглянуто відповідачем в межах наданих законодавством повноважень та відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян».

Виходячи із того, що відповідачем надавалися відповіді ОСОБА_4 на його звернення, у яких зазначалося, що порушенні позивачем питання не належать до компетенції відповідача, так як особи начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ не перебувають у трудових відносинах з відповідними установами, а проходять службу в цих органах і отримують не заробітну плату, а грошове забезпечення, тому дії відповідача є правомірними.

Що стосується заяви ОСОБА_4 у касаційній скарзі про винесення окремої ухвали щодо судді Львівського окружного адміністративного суду Потабенко В.А., слід зазначити наступне.

Порядок винесення окремих ухвал судом касаційної інстанції врегульовано статтею 233 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно із нормами якої, суд касаційної інстанції у випадках і порядку, встановлених статтею 166 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Згідно із частиною першою статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 12 червня 2009 року <…> зазначено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» <…> роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.

Аналізуючи вищенаведене можна дійти висновку, що окрема ухвала виноситься лише щодо суб'єктів владних повноважень, а оскільки суддя не відноситься до суб'єктів владних повноважень і під час здійснення правосуддя не виконує управлінських функцій, то суд не може винести окрему ухвалу щодо судді.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору, тому підстав для скасування ухвалених судових рішень колегія суддів не вбачає.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України, якщо суди не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень, то суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Я.Л. Іваненко
Ю.К. Черпак