Справа № 804/2618/17
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2017 р. Справа № 804/2618/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіРябчук О.С.
при секретаріСкупейко І.М.
представника позивача представника відповідача представника третьої особи ОСОБА_3 Контратенко Д.А. Похилюк В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз», третя особа: ТОВ «Центр молодіжного будівництва» про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, -
21 квітня 2017 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_6 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз»(далі - відповідач), третя особа: ТОВ «Центр молодіжного будівництва» з вимогами про:
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. Позивач звернулась до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз»з запитом про надання зазначеної в прохальній частині позову інформації, розпорядником якої є відповідач як суб'єкт господарювання, який є природною монополією. Вказана інформація є публічною, оскільки стосується постачання природного газу, який є власністю всіх громадян держави. Проте, відповідач протиправно відмовив ОСОБА_6 в наданні інформації. Така відмова суперечить вимогам чинного законодавства. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначив наступне. Запитувана позивачем інформація не є публічною, не становить суспільного інтересу та не має жодного відношення до прав ОСОБА_6 Дійсно, ПАТ «Дніпргаз» є природною монополією, але підприємство є розпорядником тільки інформації про загальні умови надання послуг з розподілу природного газу. Інформація про окремих контрагентів не належить до публічної. Крім того, позивачу роз'яснено, що ПАТ «Дніпрогаз» не здійснює ліцензовану діяльність з постачання природного газу та договори на постачання природного газу не укладає. На звернення ОСОБА_6 надано вичерпну відповідь. Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Представник третьої особи -ТОВ «Центр молодіжного будівництва»,в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, в повному обсязі підтримав пояснення представника відповідача.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, суд приходить до наступного висновку.
15.03.2017 р. ОСОБА_6 звернулась до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз»з запитом на інформацію № 26-147.
В запиті позивачем поставлені наступні питання:
Листом від 23.03.2017 р. № Од 007-ПВ-2110-0317Щодо надання інформації надано відповідь на запит позивача. В листі, зокрема, зазначено наступне.
ПАТ «Дніпрогаз», як суб'єкт господарювання, що є природною монополією, є розпорядником інформації щодо умов постачання товарів, послуг, цін на них. Тобто, підлягає поширенню виключно інформація суб'єкта природної монополії про загальні умови постачання товарів і надання послуг та ціни, встановлені для всіх споживачів, а не окремих контрагентів. Інформація про окремих контрагентів, умови укладених з ними господарських договорів не належить до публічної інформації. Також повідомлено, що з 01.07.2015 р. ПАТ «Дніпрогаз» не здійснює ліцензовану діяльність з постачання природного газу і не укладає відповідних договорів.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VІ від 13.01.2011 р. публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинни мзаконодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Згідно до ч. 2 ст. 6 вказаного Закону України обмеження доступу до інформації здійснюєтьс відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:
1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорониздоров'янаселення, для захистурепутаціїабо прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;
2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;
3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.
Згідно до ч. 1 ст. 13 вказаного Закону України розпорядникамиі нформації для цілейцього Закону визнаються:
1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владніу правлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;
2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;
3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків;
4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.
До розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в ційстатті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюютьсясуб'єктигосподарювання, яківолодіють:
1) інформацією про стан довкілля;
2) інформацією проякість харчових продуктів і предметів побуту;
3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян;
4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволеннізапиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, щозапитується, належить до категоріїінформації з обмеженим доступом відповідно до частинидругоїстатті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.
Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розглядузапиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено:1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розглядзапитурозпорядникомінформації;2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови;5) підпис.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 14 вказаного Закону України розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Згідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про нафту і газ» № 2665-ІІІ від 12.07.2001 р. право власності на природні ресурси нафти і газу, які знаходяться в межах території України, її територіальних вод та виключної (морської) економічної зони, належить Українському народу.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Згідно до ч. 3 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Оцінюючи усі докази, досліджені судом, у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 у Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз»запитана наступна інформація:
У відповіді підприємства вказано, що запитана інформація не є публічною та що відповідач з 01.07.2015 р. не здійснює ліцензовану діяльність з постачання природного газу і не укладає відповідних договорів.
Сторонами не заперечується, що ПАТ «Дніпрогаз», як суб'єкт господарювання, що є природною монополією, є розпорядником інформації щодо умов постачання товарів, послуг, цін на них.
Згідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про нафту і газ» № 2665-ІІІ від 12.07.2001 р. право власності на природні ресурси нафти і газу, які знаходяться в межах території України, її територіальних вод та виключної (морської) економічної зони, належить Українському народу.
В зв'язку з вказаним постачання природного газу становить суспільний інтерес.
Таким чином, інформація щодо постачання природного газу є публічною та не може бути обмежена відповідно до вимог ч. 5 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Відповідач є розпорядником інформації, яка запитувалась позивачем.
Доводи представника відповідача стосовно того, що з 01.07.2015 р. ПАТ «Дніпрогаз» не здійснює ліцензовану діяльність з постачання природного газу і не укладає відповідних договорів не приймаються судом до уваги. Відповідачем не роз'яснено ОСОБА_6 обставини чи укладались підприємством договори на постачання газу до 01.07.2015 р.
Крім того, при наданні відповіді Публічним акціонерним товариством «Дніпрогаз» не дотримано вимог ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» щодо обов'язку розпорядника інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.
З листаПублічного акціонерного товариства «Дніпрогаз», наданого на запит ОСОБА_6, вбачається, що відповідачем не надано повної та обґрунтованої відповіді та роз'яснень на всі поставлені в запиті питання.
Вичерпний перелік підстав, з яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, встановлений ч. 1-4 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Підстави, наведені у відповіді підприємства, не передбачені Законом України «Про доступ до публічної інформації».
Згідно до ч. 2 ст. 6 вказаного Закону України обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:
1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності абог ромадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;
2) розголошення інформації може завдати істотної шкодицим інтересам;
3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Отже, вказані вимоги складають собою «трискладовий тест», який має застосовуватися розпорядником інформації під час віднесення будь-якої інформації до публічнї інформації з обмеженим доступом.
Такий підхід також відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (статті 8) та практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до яких втручання у право на приватність особи можливе, якщо воно ґрунтується на законі, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві.
Таким чином, суд вважає, що відмова у доступі до публічної інформації має чітко вказати: 1) якому з перелічених у п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інтересів (далі - правомірні інтереси) відповідає обмеження, а також чому обмеження доступу відповідає зазначеному інтересу (інтересам); 2) у чому конкретно полягає шкода правомірному інтересу (інтересам); яким є причинно-наслідковий зв'язок між наданням доступу та можливим настанням шкоди; чому ця шкода є істотною; яка ймовірність настання шкоди внаслідок надання доступу до інформації (п. 2 ч. 2 ст. 6 вказаного Закону України); 3) чому шкода від надання інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації»). Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї зі згаданих трьох підстав означає, що законних підстав для обмеження доступу до інформації немає, а відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.
Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_6 є обґрунтованими та такими, які підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, тому судові витрати в розмірі 640,00 грн. підлягають стягненню на користь ОСОБА_6 зПублічного акціонерного товариства «Дніпрогаз».
Керуючись ст. 9, 11, 69-72,86, 94, 158-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз», третя особа: ТОВ «Центр молодіжного будівництва»про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.
Судові витрати в розмірі 640,00 грн. стягнути на користь ОСОБА_6 з ПАТ «Дніпрогаз».
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 16 червня 2017 року

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили станом на 16.06.2017 суддя З оригіналом згідно Помічник судді О.С. Рябчук М.М.Бухтіярова