Справа № 442/4608/16а,2а/442/175/16
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року № 876/718/17
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Судової-Хомюк Н.М., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Дрогобицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 вересня 2016 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Дрогобицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У липні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Дрогобицького об`єднаного УПФ України Львівської області, в якому просив: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у поновленні виплат позивачу пенсії за вислугу років з 01.06.2015 року; 2) зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії позивачу з 01.06.2015 року.

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.09.2016 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії Дрогобицького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Львівської області щодо відмови у відновленні виплати ОСОБА_2 пенсії з 01 червня 2015 року. Зобов'язано Дрогобицьке об'єднане Управління Пенсійного фонду України Львівської області відновити виплату пенсії ОСОБА_2 з 01 червня 2015 року, призначеної йому відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З цією постановою суду першої інстанції від 16.09.2016 року не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена постанова суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним дослідженням та з`ясуванням всіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що позивачу призначено пенсію за вислугу років з 06.07.2011 року відповідно до ЗУ «Про прокуратуру». Згідно із положеннями ст.86 ЗУ «Про прокуратуру», прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років передбаченої зазначеним Законом. Відповідно до ч.15 ст.86 ЗУ «Про прокуратуру», тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, особам які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, призначені пенсії не виплачуються. З 01.01.2017 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених цим Законом виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Оскільки позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років, підстави для поновлення пенсії відсутні. Правовідносини між сторонами, які виникли в даній справі, регулюються ЗУ «Про прокуратуру», а отже посилання суду на те, що з 01.06.2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та умовах передбачених ЗУ «Про прокуратуру» є помилковим. Крім того, зазначає апелянт, що норма ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на яку посилається суд, також містить обмеження щодо виплати пенсій, призначених відповідно до спеціального законодавства України. Таким чином вимоги позивача є безпідставними і не ґрунтуються на чинному законодавстві. Апелянт також вказує, що позивачу виплату пенсії призупинено у зв'язку із набранням чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 01.06.2015 року, однак за захистом своїх прав та інтересів він звернувся до суду тільки 05.07.2016 року. Відтак вважає апелянт, що дана позовна заява не підлягала до задоволення у зв'язку із пропуском строку звернення до суду, встановленого ст. 99 КАС України.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену постанову суду від 16.09.2016 року та постановити нове рішення суду, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явились в засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави та межі апеляційної скарги, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач працює в органах Прокуратури України та перебуває на обліку в Дрогобицькому об'єднаному УПФ України Львівської області як одержувач пенсії за вислугою років відповідно до ЗУ «Про прокуратуру» з 06.07.2011 року.

01.04.2015 р. позивачу припинено виплату пенсії, у зв'язку з чим 15.06.2016 р. він звернувся до відповідача із письмовою заявою, в якій просив відновити йому виплату пенсії.

Листом від 30.06.2016 року № 4603/05-31 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії призначеної згідно Закону України «Про прокуратуру» (а.с. 6).

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Відповідно до ч.1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII (в редакції від 05.11.1991 р.), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80% від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90% місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-VII передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 р. закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-VII не скасовано, його положення (у частині, що стосуються спірних правовідносин) не визнано неконституційними, а до 01.06.2015 р. закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

У абзаці п'ятому пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.10.1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України вказано, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не визначено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність застосовувати нормативні акти, що діяли на час виникнення спірних правовідносин.

Так, 01.04.2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, яким абзац 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 квітні 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10.12.2015 року №889-VIII «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Тимчасовий характер цієї норми продовжено до 31.12.2016 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 від 24.12.2015 року, який набув чинності з 01.01.2016 року, та до 31.12.2017 року Законом України від 06.12.2016 року № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набув чинності з 01.01.2017 року.

Вказана норма на час виникнення спірних правовідносин є діючою та у встановленому законом порядку не визнавалась неконституційною.

Враховуючи те, що в період з 01.06.2015 року і до дня винесення судом рішення позивач продовжує працювати на посаді та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», і в цей період стаття 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» містить застереження щодо виплати будь-якого виду пенсії, відповідач, приймаючи рішення про припинення виплати пенсії позивачу, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що частина 15 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону № 911 від 24.12.2015 року, який набув чинності з 01.01.2016 року) містить аналогічні обмеження щодо пенсійних виплат, Так, тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Згідно ч.15 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону № 911 від 24.12.2015 року, із змінами внесеними згідно із Законом від 06.12.2016 року № 1774-VІІІ, який набув чинності з 01.01.2017 року), тимчасово по 31 грудня 2017 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог є невірними.

При цьому, судом першої інстанції помилково вказано, що позивачу призначено пенсію, яка підлягає відновленню, згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи позивачу з 06.07.2011 року було призначено пенсію за вислугу років відповідно до ЗУ «Про прокуратуру», і саме цей вид пенсійних виплат позивач просить відновити з 01.06.2015 р. у розглядуваному адміністративному позові.

Суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне звернути увагу на питання щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду за частиною позовних вимог.

Так, згідно ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся із даним позовом до суду 05.07.2016 року та не навів поважних причин пропуску строку звернення до суду із позовними вимогами за період по 04.01.2016 року. Тому, пропуск шестимісячного строку звернення до адміністративного суду є підставою для залишення без розгляду позовних вимог за період з 01.06.2015 р. по 04.01.2016 року включно.

З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції від 16.09.2016 року слід скасувати та прийняти нову постанову суду про залишення без розгляду частини позовних вимог та відмову в задоволенні решта позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 203, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Дрогобицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області - задоволити частково.

Постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 вересня 2016 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Дрогобицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - скасувати і прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії за період з 01 червня 2015 року по 04 січня 2016 року включно - залишити без розгляду.

У задоволенні решта позовних вимог ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Н.М. Судова-Хомюк

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови виготовлено 19.06.2017 року