Справа № 640/20385/16-а
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 р. Справа № 640/20385/16-а

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.

Суддів: Бенедик А.П. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Київського районного суду м. Харкова від 30.03.2017р. по справі № 640/20385/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Харківської митниці Державної фіскальної служби України , Червонозаводського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області

про порушення митних правил №159/80700/16,

ВСТАНОВИЛА:

27.12.2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Харківської митниці Державної фіскальної служби України (далі - відповідач), Червонозаводського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - відповідач-1), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 09.06.2016 року по справі про порушення митних правил № 159/80700/16 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 8500 грн. 00 коп.; зобов'язати відповідача-1 закрити виконавче провадження № 52261577 та припинити чинність арешту.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 30.03.2017 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову №159/80700/16 від 09.06.2016 року заступника начальника Харківської митниці Державної фіскальної служби України - начальника УБМП Волокітіна Є.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3ст. 470 Митного кодексу України у виді штрафу у розмірі 8500 (вісім тисяч п'ятсот) гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на неврахування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та неповне з'ясування обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що постановою № 159/80700/16 від 09.06.2016 року заступника начальника Харківської митниці ДФС начальника УБМП Волокітіна Є.П. було притягнуто до адміністративної відповідальності позивача, за порушення ч. 3ст. 470 МК України, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 8500 грн. (а.с.46).

01.12.2016 до позивача надійшов лист про накладення арешту на все майно в рамках виконавчого провадження №52261577. Відповідно до зазначеного виконавчого провадження Державною фіскальною службою України було складено Постанову про порушення митних правил №159/80700/16 від 09 червня 2016 року.

Відповідно до вказаного листа, 10.02.2016 до відповідача надійшов лист Житомирської митниці ДФС від 09.02.2016 №160/7/706-70-26 щодо встановлення факту не вивезення за межі митної території України транспортного засобу "MITSUBISHI CARISMA", реєстраційний номер НОМЕР_2, ввезеного в Україну позивачем 24.01.2016 через митний пост «Виступовичі - Нова Рудня» Житомирської митниці ДФС в митному режимі «транзит» з метою особистого використання.

Судом першої інстанції, задовольняючи частково позов, зроблений висновок, що митний режим транзиту до автомобіля «MITSUBISHI CARISMA», і.н. НОМЕР_1, р.н. НОМЕР_2, як транспортного засобу комерційного призначення, відповідачем був застосований безпідставно, а отже і штраф за порушення строку доставки такого транспортного засобу (строку транзитного перевезення), передбачений ч. 3 ст. 470 МК України, також не мав бути застосований до позивача.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Керуючись ст. 195 КАС України, колегія суддів вважає можливим здійснити апеляційний перегляд судового рішення в рамках апеляційної скарги відповідача.

Питання тимчасового ввезення транспортних засобів комерційного призначення врегульовано положеннями МК України та Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 року).

У відповідності до п. 59 ст. 4 МК України, транспортні засоби комерційного призначення - це, зокрема, автотранспортні засоби (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи), що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів.

Згідно з ч. 1 ст. 103 МК України, тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Статтею 105 МК України визначено, що у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються, зокрема, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у ст. 189 цього Кодексу та в додатку С до Конвенції про тимчасове ввезення, на умовах, визначених цим додатком.

Відповідно до п. "b" ст. 1 цього додатка комерційне використання означає платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів.

Пунктом 59 ст. 4 МК України визначено, що транспортні засоби комерційного призначення - це автотранспортні засоби, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного промислового чи комерційного транспортування товарів.

Відповідно до п. "а" ст. 5 додатка С до Конвенції про тимчасове ввезення для того, щоб можна було скористатися правом на пільги, що надаються цим додатком, транспортні засоби комерційного використання слід:

зареєструвати на території, яка не є територією тимчасового ввезення;

зареєструвати на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення;

ввозити та використовувати особам, які здійснюють діяльність з території, яка не є територією тимчасового ввезення.

Згідно з п. "а" ст. 8 цього додатка та ч. 3 ст. 189 МК України, тимчасове ввезення транспортних засобів комерційного призначення допускається за умови, що такі транспортні засоби не використовуватимуться для внутрішніх перевезень. Статтею 9 цього додатка встановлено, що подальше вивезення транспортних засобів комерційного використання відбувається одразу ж після закінчення транспортних операцій, для яких їх було ввезено.

У відповідності до ч. 2 ст. 108 МК України строк тимчасового ввезення транспортних засобів комерційного призначення встановлюється органом доходів і зборів з урахуванням того, що ці транспортні засоби має бути реекспортовано відразу ж після закінчення транспортних операцій, для яких їх було ввезено.

Статтею 366 МК України визначено, що транспортні засоби комерційного призначення повинні переміщуватися по каналу, позначеному символами червоного кольору ("червоний коридор").

Для реєстрації та обліку товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України в пункті пропуску з використанням смуг руху "червоний коридор", використовується складова частина автоматизованої системи митного оформлення "Інспектор-2006" - функціональний модуль "Диспетчер зони митного контролю".

Результати митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів фіксуються у функціональному модулі "Електронний журнал вантажного пункту пропуску", до якого, зокрема, вноситься інформація по VIN-коду транспортного засобу, призначення транспортного засобу та режим його переміщення.

Статтею 91 МК України визначено порядок переміщення товарів і транспортних засобів комерційного призначення в режимі транзиту:

переміщення товарів у митному режимі транзиту здійснюється як прохідний або внутрішній транзит або каботаж;

митний режим транзиту застосовується до товарів, які переміщуються: прохідним транзитом від пункту ввезення (пропуску) на митну територію України до пункту вивезення (пропуску) за межі митної території України (у тому числі в межах одного пункту пропуску через державний кордон України); внутрішнім транзитом або каботажем: від пункту ввезення (пропуску) на митну територію України до органу доходів і зборів, розташованого на митній території України; від органу доходів і зборів, розташованого на митній території України, до пункту вивезення (пропуску) за межі митної території України; від одного пункту, розташованого на митній території України, до іншого пункту, розташованого на митній території України, у тому числі якщо частина цього переміщення проходить за межами митної території України; від штучного острова, установки або споруди, створених у виключній (морській) економічній зоні України, на які поширюється виключна юрисдикція України, до органу доходів і зборів, розташованого на території України, зайнятій сушею, та у зворотному напрямку.

Згідно з ч. 1 ст. 95 МК України, строки транзитних перевезень становлять, зокрема, для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Частиною 3 ст. 470 МК України встановлено адміністративну відповідальність за недоставлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів до органу доходів і зборів призначення, видачу їх без дозволу органу доходів і зборів або втрату, а саме: перевищення встановленого ст. 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на 10 діб, а також втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно реєстраційного документу серії F 542876, автомобіль «MITSUBISHI CARISMA», і.н. НОМЕР_1, р.н. НОМЕР_2, належить на праві власності підприємству UAB «MACIOS TRANS TRAVEL» (а.с.7-8).

Із змісту договору доручення на комерційне використання транспортного засобу № 23/01/2016 від 23.01.2016 року, укладеного між UAB «MACIOS TRANS TRAVEL» («Довіритель») та фізичною особою - громадянином України ОСОБА_1 («Повірений») а.с. 84), зокрема п.1.1 вбачається, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Повірений зобов'язується за винагороду від імені та за рахунок Довірителя вчиняти юридичні дії, визначені п.1.2 цього Договору, результати яких Довіритель використовує у власній господарській діяльності з метою отримання доходу.

Згідно з п.1.2 Договору, відповідно до умов цього Договору Повіреному надається право на вчинення від імені Довірителя наступних дій: представництво інтересів Довірителя перед державними органами (за наявності відповідної довіреності), а також перед особами (надалі Клієнтами), інформація про яких надається Повіреному Довірителем електронними каналами зв'язку, з питань, пов'язаних зі здійсненням транспортних операцій, пов'язаних з пошуком, купівлею та транспортуванням у Литовську Республіку товарів.

Згідно з п.2.1.1. Договору, довіритель зобов'язаний забезпечувати Повіреного транспортним засобом для здійснення представницьких функцій в рамках Конвенції про тимчасове ввезення комерційного безоплатного перевезення вантажів на територію України, через територію України, з території України.

Згідно Довіреності №23Е3325491 від 23.01.2016 юридична особа UAB «MACIOS TRANS TRAVEL» в особі директора ОСОБА_5, діючого на підставі статуту підприємства, у зв'язку із відрядженням ОСОБА_1 з 23.01.2016 по 23.01.2017, надала в користування автомобіль «MITSUBISHI CARISMA», і.н. НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 для здійснення транспортних операцій, пов'язаних з пошуком, купівлею та перевезенням в Литовську Республіку товарів для компанії MACIOS TRANS TRAVEL на території Росії, України та Білорусії (а.с.9).

З огляду на втикладене, колегія суддів зазначає, що умови здійснення міжнародних перевезень вантажів та пасажирів (багажу) регламентовані Конвенцію про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (м. Женева, 1956 року) та Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення пасажирів та багажу (м. Женева 1973 року).

Конвенція про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (м. Женева, 1956 року) застосовується до будь-якого договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду з використанням автомобілів, коли вказані в договорі місце прийняття до перевезення вантажу і місце, передбачене для здачі вантажу, знаходяться на території двох різних країн, з яких принаймні одна являється учасником Конвенції. Статтями 4 та 5 цієї Конвенції, передбачено, що договір перевезення встановлюється накладною, другий примірник якої супроводжує вантаж.

Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення пасажирів та багажу (м. Женева 1973 року) застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення пасажирів ( та у відповідних випадках - їх багажу) транспортними засобами, коли у договорі вказано, що перевезення здійснюється територією принаймні двох країн та що пункт відправлення або пункт призначення, або той та інший знаходяться на території однієї з країн, що домовляються. Статтею 5 зазначеної Конвенції передбачено, що під час перевезення пасажирів перевізник має видати індивідуальний або колективний квиток, в якому мають бути зазначені назва та адреса перевізника.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 53 Закону України "Про автомобільний транспорт" при виконанні міжнародних перевезень вантажів нерезиденти України повинні мати: дозвіл України; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу вимогам законодавства України щодо безпеки руху та екологічної безпеки, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж. При виконанні міжнародних перевезень пасажирів нерезиденти повинні мати: дозвіл України; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; список пасажирів (для нерегулярних та маятникових перевезень); білетно-облікову документацію.

Тобто, визнання автотранспортного засобу (у тому числі легкового) як транспортного засобу комерційного використання можливо виключно за умови його використання для платного перевезення осіб або промислового чи комерційного платного або безоплатного перевезення вантажів, що повинно підтверджуватись: при платному перевезенні осіб: білетно-обліковою документацію; при платному чи безоплатному промисловому чи комерційному транспортуванні товарів: товарно-транспортними документами, зокрема міжнародною автомобільною накладною (СМR).

Враховуючи вищевикладене, громадянин (як резидент так і нерезидент) може тимчасово в'їжджати на територію України на транспортному засобі комерційного призначення зі звільненням від оподаткування і без застосування гарантії за умови, що вказаний транспортний засіб знаходиться у власності (користуванні) юридичної особи, яка зареєстрована на території іншої держави, та використовується в комерційних цілях (платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення товарів).

При цьому громадянин, який возить транспортний засіб комерційного призначення на митну територію України, повинен мати: документи, що підтверджують здійснення цим громадянином діяльності на користь юридичної особи - власника (користувача) транспортного засобу; належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення транспортного засобу; документи на транспортний засіб, що підтверджують його реєстрацію в іншій державі на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами України; документи на транспортний засіб, що підтверджують мету його тимчасового ввезення; документи, що підтверджують комерційне використання транспортного засобу.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції був зроблений висновок, який не відповідає обставинам справи.

Крім цього, колегія суддів вважає, що позивачем не було дотримано строк звернення до суду.

Згідно до ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог. Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень щодо справ, зазначених у пункті 5 частини першої статті 183 2 цього Кодексу, встановлюється 15-денний строк, який обчислюється з дня виявлення суб'єктом владних повноважень підстав для звернення до адміністративного суду. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк.

Відповідно до ст.100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Аналізуючи викладені вище норми, колегія суддів дійшла до висновку про те, що строк звернення до адміністративного суду з позовом як різновид строку позовної давності та наслідки його пропущення, встановлені ч.2 ст.100 КАС України, можуть застосовуватися судом лише у випадку, коли мало місце порушення прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду за захистом цих прав.

Вказані позиція узгоджується з аналогічною правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 06.10.2013 року у справі №21-389а13.

Колегія суддів дійшла до висновку про те, що права позивача порушені не були, тому й підстави для застосування строків звернення до суду відсутні.

Згідно до п.3 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Колегія суддів, дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Харківської митниці Державної фіскальної служби України задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 30.03.2017р. по справі № 640/20385/16-а скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови №159/80700/16 від 09.06.2016 року заступника начальника Харківської митниці Державної фіскальної служби України - начальника УБМП Волокітіна Є.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України у виді штрафу у розмірі 8500 (вісім тисяч п'ятсот) гривень, з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні даної позовної вимоги ОСОБА_1.

В іншій частині постанову Київського районного суду м. Харкова від 30.03.2017 року по справі № 640/20385/16-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Мельнікова Л.В.
Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П. Донець Л.О.

Повний текст постанови виготовлений 19.06.2017 р.