Справа № 813/1695/14
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року м.Київ К/800/27489/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Донець О.Є.,

Мороз В.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Держземагентства у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держземагентства у Львівській області, треті особи - прокуратура Пустомитівського району Львівської області, Годовицько-Басівська сільська рада, Пустомитівська районна державна адміністрація, про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Держземагентства у Львівській області, треті особи - прокуратура Пустомитівського району Львівської області, Годовицько-Басівська сільська рада, Пустомитівська районна державна адміністрація, в якому, з урахуванням клопотання від 27 червня 2014 року, просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держземагентства у Львівській області щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, викладене у листі від 03 вересня 2013 року №01-16/4-5314.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала про протиправність відмови відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки передбачені чинним законодавством підстави для такої відмови були відсутні, а розпорядження Пустомитівської районної державної адміністрації від 02 березня 2010 року №124 про надання громадянам дозволу на розробку проектів відведення земельних ділянок, яким мотивовано вказану вище відмову, скасовано у судовому порядку.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2015 року, позов задоволено; визнано протиправною відмову Головного управління Держземагентства у Львівській області у наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, викладену у листі від 03 вересня 2013 року №01-16/4-5314.

При винесенні рішень суди попередніх інстанцій виходили із неправомірності дій відповідача при відмові у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою з підстав, не передбачених нормами ст.118 Земельного кодексу України, зокрема з мотивів надання такого дозволу іншій особі. Крім того, суди зазначили про скасування розпорядження голови Пустомитівської райдержадміністрації від 02 березня 2010 року №124 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту».

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, Головне управління Держземагентства у Львівській області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення, ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

У касаційній скарзі відповідач зазначає про правомірність свого рішення та вказує, що відмова Головного управління у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність прийнята з підстав невідповідності місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою та техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, а тому є обґрунтованою. Крім того, зазначає, що позивач повторно зверталась з клопотанням про надання дозволу, за результатами розгляду якого наказом від 24 березня 2014 року №ЛВ/:07:000/00002169 «Про надання дозволу на розробку документації із землеустрою» ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. В подальшому, в результаті розроблення та погодження документації відповідно до вимог чинного законодавства України, Головним управлінням 11 вересня 2014 року №13-1724/16-14-СГ прийнято наказ «Про затвердження документації із землеустрою та передачі у власність земельної ділянки», яким передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку. Тому вважає, що на стадії судового розгляду судом першої інстанції, до прийняття рішення судом, відсутній предмет адміністративного спору.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 12 серпня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до Головного управління Держземагентства у Львівській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок категорії земель згідно КВЦП із земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту.

Листом від 03 вересня 2013 року №01-16/4-5314 Головне управління Держземагентства у Львівській області відмовило позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою про надання у власність земельної ділянки на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за межами населеного пункту у зв'язку з тим, що розпорядженням Пустомитівської районної державної адміністрації від 02 березня 2010 року №124 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту» надано дозвіл громадянам на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту. Зазначено, що на час розгляду клопотання позивача, розпорядження голови Пустомитівської райдержадміністрації від 02 березня 2010 року №124 було чинним та стосувалось тієї самої ділянки про яку йдеться в клопотанні.

Як встановлено ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.6, 7 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вищенаведена норма містить вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, надання іншим громадянам дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо певної земельної ділянки якості підстави для відмови у наданні такого дозволу законом не передбачено.

Положеннями ст.118 Земельного кодексу встановлено підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян, визначені органи, уповноважені розглядати ці питання. Передбачено зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність (див. правову позицію, висловлену Верховним Судом України, зокрема у постановах від 10 грудня 2013 року у справі № 21-358а13, від 11 жовтня 2016 року у справі № 21-1565а16).

Оскільки відмова Головного управління Держземагентства у Львівській області у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не ґрунтується на нормах закону, вона вважається протиправною, що є належною підставою для задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги встановлених обставин справи та висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо посилань відповідача у касаційній скарзі на прийняття у вересні 2014 року рішення про затвердження проекту землеустрою про надання позивачу у власність земельної ділянки колегія суддів зазначає, що на момент розгляду справи судом першої інстанції вказаної обставини ще не існувало, доказів виконання вказаного наказу ГУ Держземагентства у Львівській області від 11 вересня 2014 року № 13-1724/16-14-СГ відповідачем не надавалося і судом касаційної інстанції в силу вимог ст.220 КАС України не досліджуються. Також слід ураховувати правову позицію Верховного Суду України, зокрема постанови від 19 січня 2016 року у справі № 21-3690а15, від 11 жовтня 2016 року у справі №21-1565а16 відносно вирішення справ даної категорії.

Відповідно до ч.1 ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Держземагентства у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 червня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених ст.ст.237 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді