Справа № 810/4081/16
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4081/16 Головуючий у 1-й інстанції: Панова Г.В.;
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації на постанову Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, Київської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року, ОСОБА_3 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київської обласної державної адміністрації (далі - відповідач - 1) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що Управлінням соціального захисту населення Миронівської райдержадміністрації було направлено до Київської обласної державної адміністрації подання Миронівської районної державної адміністрації щодо видачі їй посвідчення особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії.

Водночас, Київська обласна державна адміністрація фактично відмовила у встановленні їй статусу особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії та видачі посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, посилаючись на Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року № 76-У111.

Позивач не погоджується з таким рішенням суб'єкта владних повноважень та вважає, що відмова Київської обласної державної адміністрації у встановленні їй статусу особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії та видачі відповідного посвідчення є безпідставною та такою, що не ґрунтується на нормах законодавства, а саме статей 9, 11, 12 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В адміністративному позові позивач зазначає, що на її думку, необхідною умовою реалізації пільг і компенсацій, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є встановлення відповідній особі статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 4, яке видається на підставі довідки про період проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

При цьому, позивач вважає, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 01.01.2015 року відбулося правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не впливають на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи, категорії 4, який було отримано до 01.01.2015 року.

Позивач зауважила, що з 22.09.1993 вона має статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4-ї категорії, оскільки станом на 01.01.1993 вона проживала та постійно працювала на території зони посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років. Відповідне посвідчення серії НОМЕР_1, яке було їй видане 22.09.1993 Київською обласною державною адміністрацією, є чинним та таким, що не було скасовано та/або визнано не недійсним.

Тобто, зазначає позивач, на час отримання нею Експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 25.02.2015 № 805, довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0197981 від 26.02.2015 та на момент звернення 07.06.2016 із заявою про надання статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії та видачі посвідчення потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, вона мала статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4.

Зауважила, що саме у зв'язку з дією іонізуючого випромінювання внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС вона захворіла та отримала першу групу інвалідності.

Позивач стверджує, що з огляду на зазначені обставини та відповідно до вимог чинного законодавства, вона має право на отримання статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 із числа осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, а тому дії відповідача щодо відмови у встановленні їй статусу особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії та видачі відповідного посвідчення є незаконними.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 залучив до участі у справі Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (далі - відповідач 2) в якості другого відповідача на підставі статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Департаменту соціального населення Київської обласної державної адміністрації щодо присвоєння ОСОБА_3 постраждалим статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії та видачі посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії.

Зобов'язано Департамент соціального населення Київської обласної державної адміністрації розглянути подання Управління соціального захисту населення Миронівської райдержадміністрації Київської області про встановлення ОСОБА_3 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видати ОСОБА_3 посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, Департаментом соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а постанова суду - скасуванню з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що 22.04.1993 року ОСОБА_3 отримала посвідчення громадянки, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1993 роках (категорія 4).

26.02.2015 позивач отримала довідку медико-соціальної експертної комісії, відповідно до якої ОСОБА_3 встановлена перша група інвалідності з 26.02.2015 по захворюванню, пов'язаному із впливом аварії на ЧАЕС.

Як стверджує позивач, її заява від 07.06.2016 про видачу посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 разом із доданими до цієї заяви документами та поданням Миронівської районної державної адміністрації були направлені Управлінням соціального захисту населення Миронівської райдержадміністрації до Київської обласної державної адміністрації.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, розглянувши вказані документи позивача Департаментом соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації листом № 05-59-1346 від 14.07.2016 повідомив ОСОБА_3 про відсутність підстав для видачі їй посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, посилаючись на Закон України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України від 28.12.2012 № 76-VII (далі закон -№76-VII), яким виключено абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, а тому з 01.01.2015 позивач не проживає на забрудненій території. У вказаній відповіді суб'єктом владних повноважень також вказано, що поновлення розгляду порушеного права можливо лише за умови внесення відповідних змін до чинного законодавства України та при цьому, Департамент прикладає значних зусиль, щоб на законодавчому рівні врегулювати ситуацію, яка склалась та надасть можливість скористатись ОСОБА_3 своїми правами.

Вважаючи, незаконними дії Департаменту соціального захисту населення Київської облдержадміністрації щодо відмови у визнанні її постраждалою від наслідків Чорнобильської катастрофи І категорії, а також відмови у видачі їй відповідного посвідчення, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Визначення статусу постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи здійснюється ; відповідно до статей 9, 11 і 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі - Закон №796).

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року №51 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок).

Згідно п. 10 Порядку видача відповідних посвідчень провадиться Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Відповідно до ст. 14 Закону №796 та п. 10 Порядку посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії видається інвалідам з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Документом, що підтверджує статус громадян, є посвідчення відповідної категорії.

Відповідно до статті 11, 14 Закону №796 до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи четвертої категорії належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Отже, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року, прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років (п.10 Порядку).

На підставі вище зазначеного колегія суддів звертає увагу на те, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи четвертої категорії та відповідне посвідчення діє на час постійного проживання або роботи чи постійного навчання у зоні посиленого радіологічного контролю.

Окрім зазначеного вище, звертає увагу на те, що причинний зв'язок захворювання з наслідками Чорнобильської катастрофи було встановлено позивачці як потерпілому від Чорнобильської катастрофи, на підставі посвідчення четвертої категорії, довідка медико - соціальної експертної комісії про встановлення ОСОБА_3 групи інвалідності, пов'язаної із впливом аварії на Чорнобильській АЕС, видана після 01.01.2015 року.

Разом з тим, на підставі Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (від 28.12.2014 року № 76-VІІІ) виключено абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Вище зазначений Закон № 76- VІІІ набрав чинності 01.01.2015 року.

Таким чином, з 01.01.2015 року позивач не проживає на території забрудненої зони.

Колегія суддів звертає увагу на те, що доказів позивачем не надано та не доведено факту проживання на території зони посиленого радіологічного контролю на момент звернення до суду, хоча відповідно до Закону України №796 - саме проживання на території зони посиленого радіологічного контролю є обов'язковою умовою для дії посвідчення категорії 4.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів прихолить до висновку щодо відсутності правових підстав для віднесення позивача до постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії та видачі відповідного посвідчення.

Крім того, відповідно до листа Міністерств соціальної політики віл 08.06.2015 року №658/20/112-15 потерпілі внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії мають правові підстави для отримання посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії у разі видачі медико - соціальною експертною комісією довідки про встановлення причинного зв'язку інвалідності з Чорнобильською катастрофою до набрання чинності Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76-VIII.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 29.11.2016 року у справі №806/3570/15 та від 21 квітня 2016 року у справі №К/800/688/16.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до неправильного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому постанова Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації - задоволити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, Київської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 20 червня 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.