Справа № 465/2443/16-а
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/5395/17
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Макарика В.Я,

секретаря судового засідання Румянцевої О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції на постанову Франківського районного суду м. Львова від 06 лютого 2017 року у справі №465/2443/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

25.04.2016 Рослицький Олег-Микола звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції (далі - Управління), просив скасувати постанову серії ПС 2 №679489 у справі про адміністративне правопорушення від 16.04.2016 та справу закрити за відсутністю у діях позивача складу такого правопорушення.

Постановою Франківського районного суду м.Львова від 06.02.2017 позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Франківського районного суду м.Львова від 06.02.2017 та прийняти нове рішення, в якому відмовити в задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що при оформлення адміністративних матеріалів у сфері забезпечення дорожнього руху, працівниками Національної поліції згідно з ст.258 КУпАП не складаються протоколи, а тому вважає невірним висновок суду першої інстанції щодо необхідності складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення. Зазначає, що враховувати пом'якшуючі чи обтяжуючі обставини не є доцільним, оскільки правопорушення відносяться до сфери забезпечення дорожнього руху. Також вказує, що позивач є громадянином Канади, проте спілкувався з інспектором українською мовою, позивачу роз'яснили ст.268 КУпАП та 63 Конституції України. Додатково наголошує, що дорожній знак 3.21 в Канаді нічим не відрізняється від дорожнього знаку в Україні. Крім того, вказує, що особа-правопорушник не заперечує того факту, що вона не виконала вимоги дорожнього знаку 3.21, а посилання на невідповідність ДСТУ 2014 року не заслуговують на увагу. Окрім того, відповідно до п.18 Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» від 31.12.2016 поліції дозволяється використовування службових посвідчень, бланків, печаток, штампів, логотипів та емблем МВС України.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін в їх сукупності суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 16.04.2016 заступником командира батальйону №1 УПП у м. Львові ДПП лейтенантом поліції Гірняк С.В. винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ПС2 №679489 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Відповідно до вказаної постанови, 16.04.2016 о 15 год. 50 хв. Рослицький Олег-Микола, керуючи автомобілем Тойота Такома, державний номерний знак НОМЕР_1, на вул.Б.Хмельницького, 213 у м.Львові не виконав вимоги дорожнього знаку 3.21 «В'їзд заборонено» та рухався по дорозі з одностороннім рухом у забороненому напрямку, чим порушив п.8.4 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП (а.с.89).

Не погоджуючись з вказаною постановою, Рослицький Олег-Микола звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Пунктом 8.4 Правил дорожнього руху встановлено групи дорожніх знаків серед яких заборонні знаки - запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Відповідно до п.3.21 Правил дорожнього руху «В'їзд заборонено» - забороняється в'їзд усіх транспортних засобів з метою: запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом; запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком 5.8; організації відокремленого в'їзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо; запобігання в'їзду на окрему смугу руху, при цьому знак 3.21 повинен застосовуватись разом з табличкою 7.9.

Згідно з ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до положень ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необгрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

В позовній заяві позивач зазначає, що є громадянином Канади та тимчасово проживає в Україні, відтак не володіє українською юридичною термінологією, а послуги перекладача йому надано не було, всупереч вимогам ст. 268 КУпАП. Крім того, зазначає, що відповідно до ГОСТ - ДСТУ 4100:2014 п.10.1.1, дорожні знаки мають розміщуватись так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так в темний час доби. Дорожні знаки мають бути видимі на відстані не менше ніж 100 метрів за напрямком руху. До того ж оскаржувана постанова не містила відривної квитанції як передбачено законодавством України.

Так, відповідно до п.1 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 №1395, іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах.

Пунктами 7 та 8 розділу Х вказаної Інструкції встановлено, що оформлення матеріалів про порушення правил дорожнього руху іноземцями та особами без громадянства, які не мають дипломатичного імунітету, здійснюється відповідно до чинного законодавства. Під час оформлення матеріалів про вчинене іноземцем або особою без громадянства правопорушення йому рекомендується вирішити всі питання щодо провадження в адміністративній справі за місцем учинення цього порушення. Поліцейські використовують всі передбачені законодавством можливості щодо розгляду та виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення в найкоротші строки.

Справи про порушення правил дорожнього руху іноземцями та особами без громадянства, які не мають дипломатичного імунітету, розглядаються за місцем вчинення адміністративного правопорушення.

Як встановлено з пояснень представника відповідача наданих в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, Рослицький Олег-Микола з працівником поліції під час зупинення 16.04.2016 та складання протоколу розмовляв українською мовою, надати перекладача та/чи адвоката не просив.

Згідно з поясненнями, наданими представником позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, позивач розуміє та володіє українською мовою на побутовому рівні, однак не розуміє юридичної термінології.

Щодо вказаного, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що перекладача призначають у випадках, коли особа, яку притягують до адміністративної відповідальності, не володіє мовою, на якій розглядається справа, з метою забезпечення законності, всебічності та повноти дослідження обставин справи.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що позивач проживає в Україні протягом тривалого часу, національне посвідчення водія України на право керування транспортним засобам отримано ним у 2006 році.

Відповідно до п.17 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 року №340 (в редакції чинній на час видачі позивачу посвідчення водія), посвідчення на право керування однією із категорій транспортних засобів видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до навчальних планів і програм та склала відповідні екзамени в реєстраційно-екзаменаційному підрозділі Державтоінспекції.

Пунктом 18 вказаного Положення встановлено, що екзамени на одержання посвідчення водія приймаються місцевими реєстраційно-екзаменаційними підрозділами Державтоінспекції тільки від осіб, які проживають у даній місцевості. Рішення про допуск до складання екзаменів осіб, які проживають в іншій місцевості або державі, можуть приймати керівники Державтоінспекції МВС, УВС Республіки Крим, областей, м. Севастополя, ГУВС м. Києва.

Якщо особа при перевірці знань з Правил дорожнього руху не склала теоретичного екзамену, то посвідчення водія і талон до нього вилучається, а повторний екзамен призначається не раніш як через 5 днів (п.21 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами).

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що отримання позивачем посвідчення водія вказує на володіння ним українською мовою на рівні достатньому для складання відповідних екзаменів, зокрема, теоретичного - на знання Правил дорожнього руху. Водночас, незнання та/або не розуміння юридичної термінології не є самодостатньою підставою для призначення перекладача.

Водночас, як це вбачається з оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, жодних зауважень щодо обставин адміністративного правопорушення, в тому числі, щодо нерозуміння юридичної термінології, чи інших зауважень позивачем у такій не зазначено.

Щодо покликання позивача на невідповідності дорожнього знаку 3.21 «В'їзд заборонено» п.10.1.1 ГОСТ - ДСТУ 4100:2014, то таке спростовано наявними в матеріалах справи фототаблицями (а.с.4-6, 81-82) згідно з яких вказаний дорожній знак розташований так, що його добре видно учасникам дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, знак не закритий від учасників дорожнього руху жодними перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо), дотримана вимога щодо забезпечення спрямованості інформації знаку до тих учасників руху, для яких її призначено.

Щодо не підтвердження наявності у заступника командира батальйону №1 УПП у м. Львові ДПП лейтенанта поліції Гірняк С.В. повноважень патрулювати у м. Львові та права на складання постанов, у порядку, передбаченому статтями 222, 283 КУпАП, на які покликається суд першої інстанції, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №580-VIII систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

Відповідно до п.7 Положення про Національну поліцію, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року №877, Національна поліція здійснює свої повноваження через центральний орган управління та утворені в установленому порядку територіальні (у тому числі міжрегіональні) органи в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах.

Статтею 17 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Положеннями ст.20 Закону №580-VIII закріплено вимоги до однострою поліцейських та встановлено, що поліцейські мають єдиний однострій. На однострої поліцейського розміщується нагрудний знак із чітким зазначенням його спеціального жетона.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону №580-VIII встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.62 Закону №580-VIII поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. Законні вимоги поліцейського є обов'язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.

Поліцейський користується повноваженнями, передбаченими цим Законом, незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу.

На підставі системного аналізу вказаних законодавчих положень, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що Гірняк С.В., перебуваючи на службі в УПП у м. Львові ДПП на посаді заступника командира батальйону №1 УПП у м. Львові ДПП, у званні лейтенант поліції, при винесені оскаржуваної постанови виконувала покладені на поліцію повноваження щодо регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Водночас, зі змісту позовної заяви вбачається, що наявність повноважень у заступника командира батальйону №1 УПП у м. Львові ДПП, лейтенанта поліції Гірняк С.В. на винесення оскаржуваної постанови позивачем під сумнів не ставиться.

Також суд апеляційної інстанції зауважує, що п.18 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон №580-VIII) до 31 грудня 2016 року поліції дозволяється використання службових посвідчень, бланків, печаток, штампів, логотипів та емблем міліції та Міністерства внутрішніх справ України.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення Серії ПС 2 №679489 від 16.04.2016 винесена з дотриманням вимог чинного законодавства, факт не виконання вимог дорожнього знаку 3.21 позивачем не заперечується, тоді як покликання на ненадання перекладача, невідповідність дорожнього знаку вимогам ГОСТ - ДСТУ 4100:2014 та відсутність відривної квитанції в оскаржуваній постанові, як на підставу скасування оскаржуваної постанови, належними та допустимими доказами у справі не підтверджено.

Водночас, щодо позовної вимоги позивача про закриття провадження у справі за відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції зауважує наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

До правових актів індивідуальної дії належать також рішення (постанови) про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності, які прийняті суб'єктами владних повноважень (крім суду).

Відповідно до припису пункту 2 частини першої статті 18 КАС України, який кореспондується з положеннями пункту 3 частини першої статті 288 КУпАП, оскарження рішень (постанов) суб'єктів владних повноважень у справах про адміністративні правопорушення здійснюється шляхом подання адміністративного позову до місцевого загального суду як адміністративного суду.

Статтею 221 Глави 17 КУпАП «Підвідомчість справ про адміністративне правопорушення» закріплено вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, які розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів, серед яких відсутня ст.122 КУпАП.

Системний аналіз норм КУпАП та КАС України щодо компетенції судів у справах про адміністративні правопорушення дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених ст.221 КУпАП випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб'єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, що є наслідком закриття провадження у цій частині вимог у відповідності до п.1.ч.1.ст.157 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 2 ст.71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України такі не належить стягувати з сторін спору.

Керуючись статтями 94, 157, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Постанову Франківського районного суду м. Львова від 06 лютого 2017 року у справі №465/2443/16-а скасувати та прийняти нову.

В частині вимоги про закриття провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу правопорушення - провадження у справі закрити.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
В. Я. Макарик
Повний текст Постанови складено 21.06.2017р.