Справа № 823/444/16
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року м. Київ К/800/25385/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В.,
Заїки М.М.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України, адміністрації апеляційного суду Черкаської області про зобов`язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 3 червня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2016 року,

встановив:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Державної судової адміністрації України (далі - ДСА України), адміністрації апеляційного суду Черкаської області про зобов`язання здійснити йому, як судді у відставці, виплату вихідної допомоги в розмірі десяти заробітних плат за останньою посадою.

В обґрунтування позову посилався на те, що відповідачем протиправно не вчинено дій щодо виплати вихідної допомоги, що передбачено статтею 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI (далі - Закон №2453-VI). Позивач подав до Вищої ради юстиції заяву про звільнення у відставку до скасування положень статті 136 Закону №2453-VI, які передбачали виплату вихідної допомоги. Закріплене зазначеною статтею право позивача на виплату належної йому допомоги не може залежати від зволікання Верховною Радою України у прийнятті відставки позивача.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 3 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову. Скаргу мотивує доводами, аналогічними викладеним у позовній заяві. Звертає увагу, що він має право на отримання вихідної допомоги незалежно від дати подання заяви про відставку та дати звільнення у відставку, оскільки набув таке право відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Від ДСА України надійшли письмові заперечення на касаційну скаргу, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, як законні й обґрунтовані.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з грудня 1993 року обіймав посаду судді апеляційного суду Черкаської області.

15 грудня 2013 року позивач звернувся до Вищої ради юстиції із заявою про звільнення у відставку на підставі пункту 9 частини п'ятої статті 126 та пункту 1 частини першої статті 131 Конституції України та відповідно до положень Закону №2453-VI.

11 лютого 2014 року Вищою радою юстиції прийнято рішення №164/0/15-14 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_4 у відставку.

Постановою Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року №59-VIІI позивача звільнено з посади судді апеляційного суду Черкаської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Голови апеляційного суду Черкаської області від 5 лютого 2015 року №11 ОСОБА_4 відраховано зі штату цього суду та виплачено компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки.

У лютому 2016 року позивач звернувся до апеляційного суду Черкаської області із заявою, в якій просив виплатити йому вихідну допомогу в розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою, при звільненні з посади судді.

Оскільки вихідна допомога позивачу не виплачена, він звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволені позову, суди попередніх інстанцій виходили з відсутності підстав для виплати позивачу вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку, оскільки на час звільнення позивача вказана допомога не передбачалась чинним законодавством.

Згідно зі статтею 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, що діяла станом на час подання позивачем заяви про відставку) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Частиною статті 136 Закону №2453-VI було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Тобто виплата судді вихідної допомоги законом пов'язувалася із певною подією - виходом у відставку.

Водночас Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VII (далі - Закон №1166-VII), внесено зміни до Закону №2453-VI та виключено статтю 136 Закону (пункт 28 розділу ІІ №1166-VII).

Згідно з Прикінцевими положеннями Закону №1166-VII зміни, передбачені розділом II, набирають чинності з 1 квітня 2014 року.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Внесені Законом №1166-VII зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в частині скасування положень статті 136 цього Закону є чинними, неконституційними не визнавались.

Таким чином, на час звільнення позивача виплата вихідної допомоги не передбачалась чинним законодавством України, оскільки в даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (25 грудня 2014 року).

Крім того, у рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів та не має постійного характеру.

Вини відповідачів у незвільненні позивача до 1 квітня 2014 року, тобто до набрання чинності змін у закон щодо виплати вихідної допомоги, немає, у зв'язку з чим суди правильно виходили з відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи, викладені позивачем у касаційній скарзі, були перевірені судами першої та апеляційної інстанцій і їм дана належна правова оцінка.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Зважаючи на те, що ухвалені у справі судові рішення відповідають наведеним критеріям, їх необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 3 червня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 6 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді: Черпак Ю.К.
Головчук С.В. Заїка М.М.