Справа № 200/14430/16-а(2а/556/16)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

08 червня 2017 рокусправа № 200/14430/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області

на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року

у справі №200/14430/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області

про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

18 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про зобов'язання відшкодувати витрати по зубопротезуванню в розмірі 6162,28 гривень.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області грошові кошти у сумі 6162,28 гривень. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову в частині задоволення позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.

Як підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 21 грудня 1995 року звільнився з органів внутрішніх справ України у зв'язку з відставкою за віком (а.с. 4).

Згідно з копією посвідчення НОМЕР_1 ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів органів внутрішніх справ (а.с. 5).

За змістом адміністративного позову, ОСОБА_1 24 грудня 2014 року звернувся до державної лікарні з поліклінікою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області за медичною допомогою та протезуванням зубів. 20 лютого 2015 року відповідний курс лікування і протезування зубів закінчено. За надання медичних послуг позивач сплатив: 24 грудня 2017 року 76,28 гривень, 28 січня 2015 року 6034 гривень, 20 лютого 2015 року 52 гривні.

Відповідно до копій: фіскального чеку від 24 грудня 2014 року аптечним закладом продано ультракаїн та шприці на суму 76,28 гривень; квитанцій до прибуткового касового ордеру від 28 січня 2015 року та 20 лютого 2015 року державною лікарнею з поліклінікою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області від ОСОБА_1 за протезування прийнято 6304 гривень та 52 гривні відповідно (а.с. 6).

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області з заявою про проведення виплати грошей.

Листом від 20 березня 2016 року, Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області роз'яснило порядок розпорядження бюджетними коштами та повернуло документи без виконання (а.с. 9-10).

Також, ліквідаційною комісією Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області розглянута заява позивача про оплату вартості зубопротезування та надана відповідь від 25 березня 2016 року, за змістом якої, кошторисом управління не передбачені кошти на відшкодування витрат вартості зубопротезування ветеранам органів внутрішніх справ, у зв'язку з чим відсутня можливість оплатити вартість зубопротезування (а.с. 12).

Згідно з довідкою від 19 жовтня 2016 року, ОСОБА_1 із заявою про відшкодування витрат на зубопротезування до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області не звертався (а.с. 44)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області є структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ України, що фінансується з Державного бюджету України, надає різноманітні оплатні послуги фізичним та юридичним особам, отже має грошові кошти, які може витратити на відшкодування витрат позивача із зубопротезування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, суд першої інстанції зазначив, що до повноваження органу казначейської служби належить лише перерахування коштів, орган Міністерства внутрішніх справ України ліквідований, як юридична особа.

Разом з цим, судом першої інстанції питання поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом не розглядалося.

Суд апеляційної інстанції не погоджуються з позицією суду першої інстанції щодо можливості розгляду позовних вимог, заявлених поза межами строку звернення з адміністративним позовом, в зв'язку з чим виходить за межі доводів апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судових захист і доступ до правосуддя.

Отже, чинне законодавство, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

У рішенні «Меньшикова проти України» від 08 квітня 2010 року (заява №377/02), Європейський суд з прав людини зазначив, що "право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashmgdane v the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п 57, серія А, №93). Суд підкреслює що у сфері тлумачення національного законодавства, зокрема процесуальних правил, що застосовуються у судовому провадженні, його роль обмежується перевіркою того чи результати такого тлумачення національними органами влади, особливо судами, відповідають Конвенції (рішення у справі «Звольський та Звольська проти Чеської Республіки» (Zvolsky and Zvolska v the Czech Republic), заява № 46129/99, n 46, ЕСПЛ 2002 IX)».

Частиною 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ветеранам органів внутрішніх справ надається така пільги - першочергове безоплатне зубопротезування (за винятком протезування з дорогоцінних металів), безоплатне забезпечення протезами та протезно-ортопедичними виробами.

Статтею 9 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» передбачено, що витрати, пов'язані з реалізацією цього Закону, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Аналогічні положення містилися у редакціях статей 6, 9 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», чинних на час звернення позивача до медичного закладу.

Порушення своїх прав та інтересів позивач пов'язує з тим, що має право на безоплатне зубопротезування, як наслідок відповідачі мають відшкодувати понесені йому витрати.

Фактичними обставинами справи, підтверджується, що ОСОБА_1 у період часу з 24 грудня 2014 року по 20 лютого 2015 року прийняв оплатні послуги з протезування від державної лікарні з поліклінікою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області.

Отже, отримавши оплатні послуги з протезування, позивач 20 лютого 2015 року дізнався про порушення його права на безоплатне зубопротезування, проте до суду з адміністративним позовом звернувся у серпні 2016 року, тобто через півтора року.

Враховуючи наведене, позовні вимоги заявлені поза межами шестимісячного строку звернення з адміністративним позовом.

Звернення через рік до відповідачів із заявами про виплату коштів, затрачених позивачем на протезування не продовжує встановлений Кодексом адміністративного судочинства України строк звернення з адміністративним позовом та не є підставою для поновлення цього строку.

Згідно з частиною 2 статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

У силу закону, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

На підставі матеріалів справи, судом апеляційної інстанції обставин відсутності у ОСОБА_1 будь-якої можливості своєчасно звернутися до суду з позовом не встановлено, що свідчить про відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Частиною 1 статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Пунктом 9 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України , передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

З урахуванням викладеного та фактичних обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку про необхідність залишення позовних вимог без розгляду.

Таким чином, судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному з'ясуванні обставин справи, що призвело до неправильного розгляду та вирішення справи, з порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду з прийняттям нового судового рішення про залишення позовних вимог без розгляду.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 203, 207, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області - задовольнити частково.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року - скасувати.

Адміністративний позов залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим