Справа № 322/364/17 (2-а/322/8/17)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"14" червня 2017 р. справа № 322/364/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 25 квітня 2017 року у справі №322/364/17

за позовом ОСОБА_1

до начальника сектору реагування патрульної поліції Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області Тарасенко Андрія Вікторовича

про визнання незаконною та скасування постанови, -

встановив:

У березні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 22 березня 2017 року серії АР №927962 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 255 гривень.

Постановою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 25 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. Постанова мотивована тим, що доводи позивача щодо відсутності доказів вчиненого ним адміністративного правопорушення є безпідставними та спростовуються свідченнями ОСОБА_4

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Заявник, зокрема, зазначив, що суд не прийняв до уваги відсутність відеофіксації правопорушення. До постанови відповідача не були внесені жодні дані про свідків та їх свідчення.

Свідчення ОСОБА_5 не були прийняті судом до уваги, оскільки він є батьком позивача. В той же час покази свідка ОСОБА_6 були використані на користь відповідача та покладені в основу винесеного рішення, не зважаючи на те, що він є поліцейським і був зацікавлений у вирішенні справи на користь відповідача. Також свідок ОСОБА_6 засвідчив, що він не зупиняв автомобіль, водій сам зупинився, і це відповідає дійсності, так як позивач здійснював маневр для розвороту і не мав наміру рухатися під заборонний знак (в'їзд заборонено) до АЗС, що підтверджуються аудіозаписом.

Судом надано неправильну оцінку свідченням ОСОБА_4, оскільки відповідаючи на запитання він заявив, що не бачив де саме стояв автомобіль і на уточнююче запитання судді відповів, що автомобіль під'їхав під знак та не бачив хто перебував за кермом автомобіля.

В постанові суду першої інстанції зазначено, що позивач не бажав надавати письмові пояснення при розгляді справи відповідачем, проте, насправді позивач просив відповідача надати позивачу право викласти свої заперечення, оскільки не погоджувався з фактом вчинення правопорушення.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про задоволення позову.

Відповідач надіслав апеляційному суду заяву про розгляд справи без його участі та письмові заперечення, в яких просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що постановою начальника сектору реагування патрульної поліції Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області Тарасенка А.В. від 22 березня 2017 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 255 гривень.

Постанова мотивована тим, що ОСОБА_1 22 березня 2017 року о 14 годині 35 хвилин, керуючи автомобілем Volkswagen Jetta, реєстраційний номер НОМЕР_1, на вул. Вільній, 19 в смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області здійснив проїзд на заборонний дорожній знак 3.21 "В'їзд заборонено", чим порушив п. 8.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 10.10.2001р. (надалі - ПДР).

Допитаний судом першої інстанції в якості свідка ОСОБА_5 пояснив суду, що він 22 березня 2017 року перебував в якості пасажира на передньому пасажирському сидінні автомобіля Volkswagen Jetta, яким керував ОСОБА_1 Вони рухались по вул.Вільній в смт.Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області. ОСОБА_1, маючи намір здійснити розворот, здійснив поворот в сторону автозаправної станції, на в'їзді якої встановлено дорожній знак "В'їзд заборонено". ОСОБА_1, не доїжджаючи до вказаного знаку, зупинив автомобіль та почав рух заднім ходом. В цей час його було зупинено працівником поліції. В той час, коли поліцейський спілкувався з ОСОБА_1, ОСОБА_5, щоб не створювати перешкоди в русі іншим транспортним засобам, сів за кермо автомобіля, виїхав на дорогу та заїхав на територію автозаправної станції зі сторони, де дозволено заїзд, та зупинив автомобіль біля патрульного автомобіля.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення позову, оскільки:

- ОСОБА_5 є батьком позивача ОСОБА_1, а тому зацікавлений в результатах розгляду справи. Його показання спростовуються показаннями свідка ОСОБА_4, доказів зацікавленості якого в результатах розгляду справи суду надано не було, та який пояснив, що 22 березня 2017 року він перебував на території станції і бачив як о 14 годині 35 хвилин автомобіль Volkswagen Jetta, реєстраційний номер НОМЕР_1, заїхав на територію автозаправної станції через виїзд, на якому встановлено дорожній знак 3.21 "В'їзд заборонено". За межі вказаного знаку автомобіль проїхав близько 15-20 метрів, де його і було зупинено поліцейським;

- показання свідка ОСОБА_4 узгоджуються із показаннями допитаного в якості свідка поліцейського ОСОБА_6, який надав суду аналогічні пояснення;

- показання допитаного в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 не мають доказового значення у даній справі, оскільки, з його пояснень було встановлено, що він не бачив самого факту в'їзду автомобіля Volkswagen Jetta, реєстраційний номер НОМЕР_1, на територію автозаправної станції, а вже побачив його тоді, коли автомобіль, під керуванням свідка ОСОБА_5 заїхав на територію автозаправної станції зі сторони, де дозволено заїзд.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову на підставі наступного.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, зокрема це частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1,121-2, частини перша, друга і третя статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до ч.2 ст.258 КУпАП, з огляду на конструкцію правової норми, протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі: 1) вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції; 2) вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Також відповідно до п.4 та п.5 розділу I «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх

справ України 07.11.2015р. №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно п.2 розділу III «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх

справ України 07.11.2015р. №1395, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно до п.1.3, п.1.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р., учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно з ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням є протиправна, винна діяльність чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління.

Диспозиція частини 1 ст.122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно постанови серії АР №927962 від 22 березня 2017 року позивач порушив п.8.1 ПДР, а саме проїхав на заборонний дорожній знак 3.21 "В'їзд заборонено".

Відповідно до п.8.1 ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до підпункту 3.21 "В'їзд заборонено" пункту 3 «Заборонні знаки» розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР забороняється в'їзд усіх транспортних засобів з метою:

- запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом;

- запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком 5.8;

- організації відокремленого в'їзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо;

- запобігання в'їзду на окрему смугу руху, при цьому знак 3.21 повинен застосовуватись разом з табличкою 7.9;

- запобігання в'їзду на дороги, що безпосередньо простягаються у межах прикордонної смуги до державного кордону і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон (крім сільськогосподарської техніки, інших транспортних засобів і механізмів, задіяних у провадженні відповідно до законодавства і за наявності відповідних на те законних підстав сільськогосподарської діяльності або інших робіт, ліквідації надзвичайних ситуацій та їх наслідків, а також транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Держприкордонслужби, ДМС, ДФС, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції і органів прокуратури під час виконання оперативних та службових завдань).

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами по справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні за інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що гуртується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема, за ч.1 ст.122 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Таким чином, на момент прийняття постанови серії АР №927962 від 22 березня 2017 року відповідач мав надати оцінку доказам, в тому числі показанням свідка ОСОБА_4, але в цій постанові не згадується про наявність такого свідка, тому надані ним в судовому засіданні пояснення є неналежними доказами.

Згідно ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що відповідач не довів суду правомірності свого рішення, наявні у справі докази не свідчать по наявність складу правопорушення, що є підставою для притягнення позивача до відповідальності відповідно до частини 1 ст.122 КУпАП, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають цим обставинам, що є підставою для скасування постанови суду з ухваленням нового рішення відповідно до ст. 202 КАС України.

Керуючись ст.ст.196, 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 25 квітня 2017 року у справі №322/364/17 скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 22 березня 2017 року серії АР №927962 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 255 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко