Справа № 456/1090/17
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/6128/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Румянцевої О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 квітня 2017 року в адміністративній справі № 456/1090/17 за позовом ОСОБА_2 до інспектора патрульної поліції Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області сержанта поліції Хомовича Володимира Ігоровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Стрийського міськрайонного суду Львівської області із вказаним позовом та просив скасувати постанову серії БР № 155338 від 04 квітня 2017 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що інспектор Хомович В.І. не дотримався положень закону та розглянув справу в невстановленому, незазначеному та неконкретизованому місці зупинки транспортного засобу з визначенням «на око» дистанції від пішохідного переходу. Незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортною засобу, інспектор Хомович В.І. не дав йому можливості скористатися своїми правами, передбаченими статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) у повному обсязі.

Крім того, інспектор Хомович В.І проігнорував вимоги частини другої статті 33 КУпАП, а саме: розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу, унеможливив виконання вимог статті 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цією постановою, її оскаржив ОСОБА_2, який вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, і порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому просив скасувати постанову суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції віддав перевагу лише одному доказу, запропонованому суду відповідачем, і не надав представнику позивача можливості належним чином з ним ознайомитися. Крім того, зазначив, що на відео- та фото- доказах відповідача немає дати та часу події, а тому такі докази не можуть доводити вину ОСОБА_2

Відповідно до частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР).

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 8.1 ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками..

Пунктом 15.1 ПДР передбачено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Згідно підпункту «г» пункту 15.9 ПДР зупинка забороняється: на пішохідних переходах і ближче 10 метрів від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено, зокрема, що порушення водіями транспортних засобів вимог правил зупинки тягне за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 здійснив зупинку ближче 10 м до пішохідного переходу, чим порушив пункт 15.9 «г» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП.

У зв'язку із зазначеним, постановою інспектора Хомовича В.І. від 04.04.2017 серії серії БР № 155338 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 255 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що в діях ОСОБА_2 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, а тому постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи і є правильними, оскільки з наявних у справі відео- та фотофіксації події адміністративного правопорушення видно, що позивач здійснив зупинку ближче 10 м до пішохідного переходу, чим порушив приписи ПДР, у зв'язку з чим постанова щодо нього була прийнята правомірно.

Щодо доводів позивача, зазначених в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції надав перевагу тільки доказам відповідача, з якими ще й до того не надав можливості ознайомитися представнику позивача, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

За результатами дослідження технічного звукозапису судового засідання суд апеляційної інстанції встановив, що суддею першої інстанції позивачу було роз'яснено права, закріплені в статті 49 КАС України, зокрема, право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідач, скориставшись своїм правом, надав до суду фото- та відеофіксацію адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем, які були досліджені під час судового засідання з участю представника позивача.

Разом з тим, позивач не скористався своїм правом на подання доказів.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає доводи апелянта про надання судом першої інстанції переваги доказам відповідача, з якими суд не надав можливості ознайомитися представнику позивача, не відповідають дійсності і є надуманими.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням викладеного суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 квітня 2017 року в адміністративній справі № 456/1090/17 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. М. Судова-Хомюк

Ухвала в повному обсязі складена 22 травня 2017 року.