Справа № 451/441/17
Суддя: Мулявка О. В.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

іменем України

08 червня 2017 рокуСправа №451/441/17
Провадження № 2-а/451/33/17

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого - судді Мулявка О.В.

за участі секретаря судового засідання Кормилюк Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту Патрульної поліції та заступника командира роти 2-го батальйону УПП у м. Львові ДПП лейтенанта поліції Левуса Маряна Володимировича про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

30 березня 2017 року до суду звернувся ОСОБА_1 із адміністративним позовом, відповідно до вимог якого просить постанову по справі про адміністративне правопорушення серії АР №564176 від 27 березня 2017 року, визнати незаконною та скасувати.

В обґрунтування вимог посилається на обставини, що 27 березня 2017 року заступником командира роти 2-го батальйону УПП у м.Львові ДПП лейтенант поліції Левус М.В винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АР №564176, якою його визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

Постановою констатовано, що я 27.03.2017 року, о 14:35 год., керуючи автомобілем марки «Хюндай Санта Фе 2.2Д» з номерним знаком НОМЕР_1,у м.Львові по вулиці Шевченка-Левандівка, не виконав вимоги дорожнього знаку 3.16 Напрямки руху по смугах, поїхав ліворуч з крайньої правої смуги, хоча дозволено лише прямо, чим порушив п.8.41 ПДР України.

ОСОБА_1 зазначає, що лише цим записом у постанові обмежився працівник поліції, не конкретизуючи суті правопорушення, що є грубим порушенням ч.2 ст.283 КУпАП, де зазначено, що крім іншого, постанова про адміністративне правопорушення повинна містити опис обставин, установлених при розгляді справи, що є не випадковим, адже без цих відомостей встановити факт вчинення правопорушення неможливо.

Також наголошує, що в супереч вимог ст.ст.7,9,251 КУпАП його притягнено до адміністративної відповідальності без підтвердження факту вчинення ним діяння належними доказами, зокрема докази вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП, відсутні, що підтверджується самою постановою, в якій не наведено таких доказів, зокрема не міститься посилань на протокол в справі про адміністративне правопорушення, показання свідків, його пояснення, матеріали фото- чи відеозйомки, дані спеціальних вимірювальних пристрої, винесення постанови здійснено з порушенням зазначених правових норм, оскільки здійснив поворот ліворуч із лівої полоси, не спричинивши при цьому а ні перешкод для інших учасників руху, а ні порушення правил дорожнього руху в цілому.

Працівнику поліції пояснив, що поворот здійснював із лівої полоси руху.

На прохання надати йому докази, якими інспектор обґрунтовував порушення ним правил дорожнього руху, працівник поліції зауважив, що він сам є доказом, а тому для констатації правопорушення йому стороння допомога не потрібна.

Таким чином, на його зауваження працівник поліції уваги не звернув, а приступив до складання постанови.

Окрім цього, він додатково наголошував працівнику поліції, що постанова про адміністративне правопорушення повинна бути винесена за місцем вчинення адміністративного правопорушення у приміщенні поліції, за обов'язкової участі його адвоката (захисника) та прохав, щоб при винесенні постанови його викликали у відділення поліції для вияснення всіх обставин даної події.

Однак, на всі його пояснення та прохання працівник поліції не реагував, відмовлявся слухати та відразу ж приступив до складання постанови про адміністративне правопорушення.

Також позивач зауважує, що його пояснень працівник поліції до уваги не взяв, не спростував їх належними доказами та не роз'яснивши при цьому його прав, що є грубим порушенням вимог ст.ст.245,251,276,280,283 КУпАП.

Таким чином, із посиланням на норми матеріального і процесуального права, а також на судову практику, просить оскаржувану постанову та адміністративне стягнення, скасувати.

Позивач у судове засідання не з'явився, надавши в адресу суду письмову заяву, розгляд справи просить проводити у його відсутності та позовні вимоги підтримує повністю (а.с.30).

Представник Департаменту Патрульної поліції та заступника командира роти 2-го батальйону УПП у м. Львові ДПП лейтенанта поліції Левуса Маряна Володимировича у судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином. Про причини, що унеможливили їх прибуття у засідання, суд не повідомили. Поряд з цим, в матеріалах справи присутнє підтвердження про отримання ними кореспонденції суду (а.с.19,38,40).

Із врахуванням наведеного, відповідно ч.1 ст.41 КАС України судове засідання проведено без участі сторін та без застосування технічних засобів фіксації судового засідання.

Таким чином, дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Із змісту статті 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання (ст.ст.71,72 КАС України).

Згідно зі ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до вимог ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинно бути обов'язково з'ясовані серед інших обставин і такі як, чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Так, судом встановлено, що 27 березня 2017 року заступником командира роти 2-го батальйону УПП у м.Львові ДПП лейтенант поліції Левус М.В винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АР № 564176, якою мене визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП України, та накладено на мене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень (а.с.5).

Відповідно до фабули, викладеної в оскаржуваній постанові, ОСОБА_1 27.03.2017 року, о 14:35 год., керуючи автомобілем марки «Хюндай Санта Фе 2.2Д» з номерним знаком НОМЕР_1, у м.Львові по вулиці Шевченка-Левандівка, не виконав вимоги дорожнього знаку 3.16 Напрямки руху по смугах, поїхав ліворуч з крайньої правої смуги, хоча дозволено лише прямо, чим порушив п.8.41 ПДР України.

Зі змісту ст.ст.7,9,251 КУпАП випливає, що особа може бути притягнена до адміністративної відповідальності у встановленому законодавством порядку за умови вчинення нею адміністративного правопорушення, факт вчинення якого підтверджується належними доказами.

Відповідно до рекомендацій, викладених у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Піддавши аналізу наявні в справі матеріали, суд вважає, що відповідачем не зібрані належні докази щодо вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП.

Наведене підтверджується і самою постановою, в якій не наведено таких доказів, зокрема не міститься посилань на протокол в справі про адміністративне правопорушення, показання свідків та самого ОСОБА_1, матеріали фото- чи відеозйомки, дані спеціальних вимірювальних пристрої тощо.

Також на думку суду слід зазначити, що з метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом, уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.

У наведених вище положеннях законодавцем визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Водночас, вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи тощо.

Відповідно, на думку суду, розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, працівник поліції не надав ОСОБА_1 можливості скористатися правами, передбаченими ст.268 КУпАП у повному обсязі.

Крім цього, 26 травня 2015 року Конституційним Судом України у справі №1-11/2015 прийнято рішення, яке є обов'язковим до виконання на території України і, відповідно до такого зазначено, що словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем вчинення», які містяться у ст.ст.258,276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Зокрема, словосполучення «за місцем вчинення», застосоване у положенні ч.1 ст.276 цього Кодексу, за якою справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем вчинення, вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ст.258 КУпАП на орган, уповноважений на винесення постанов про вчинення адміністративного правопорушення, покладено обов'язок виносити таке рішення згідно вимог ст.283 КУпАП.

У ст.283 КУпАП зазначається, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Наведене слід розуміти, що для винесення постанови, співробітник поліції спочатку повинен розглянути адміністративну справу (вивчити докази, показання свідків, пояснення обвинуваченого, документи, позицію адвоката тощо).

Тобто, для винесення законного та обґрунтованого рішення у справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності, справа про порушення ПДР може бути розглянута лише в будівлі правоохоронного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. У даному випадку, як вважаю, за адресою: м.Львів, вул.Генерала Григоренка,3 у приміщенні Головного управління національної поліції у Львівській області.

У супереч наведеному та вимогам ОСОБА_1, оскаржувану постанову інспектором винесено безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу.

З урахуванням наведеного, суд переконаний, що постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена в супереч вимогам закону та, відповідно підлягає до скасування.

Щодо вимоги про скасування адміністративного стягнення, суд наголошує, що при скасуванні оскаржуваної постанови, має місце автоматичне скасування і адміністративного стягнення, зазначеного у такій.

Керуючись ст.ст.7-12,71,160-163,171-2 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії АР №564176 від 27 березня 2017 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1, визнати незаконною та скасувати.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМулявка О. В.