Справа № 813/1180/17
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2017 року Справа № 813/1180/17

Львівський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Кузана Р.І.,

судді Братичак У.В.,

судді Грень Н.М.,

секретар судового засідання Тронка О.В.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Жук Г.В.,

представників відповідачів Ролінського О.В., Смілки В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про дострокове розірвання контракту та звільнення з військової служби, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач) звернувся у Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Військової частини польова пошта НОМЕР_1 (надалі Військова частина НОМЕР_1 , відповідач-1), Міністерства оборони України (надалі Міністерство оборони України, відповідач-2) в якому просить:

- розірвати контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, укладений 02.06.2015 між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України, в особі командира Військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 , на підставі п.п. «з» ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби з виключенням із списків особового складу частини.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що командування Військової частини НОМЕР_1 протягом строку дії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного з ОСОБА_1 , систематично порушувало свої обов`язки та допускало невиконання його умов, у зв`язку з чим, такий контракт, на вимогу позивача, може бути достроково розірваний відповідно до п.п. «з» ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Так, зокрема, позивач зазначає, що всупереч вимогам Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 370 від 22.10.2001 (із змінами та доповненнями), ОСОБА_1 не виплачена підйомна допомога, у зв`язку з переїздом на нове місце проживання з одного населеного пункту в інший. Крім цього, за результатами проведення медичного огляду ОСОБА_1 , Військово-лікарською комісією Західного регіону 11.11.2016 ухвалено постанову про непридатність позивача до служби у високомобільних військах. Однак, всупереч такому рішенню ВЛК, командуванням Військової частини НОМЕР_1 не вживались жодні заходи для переміщення позивача на іншу посаду в іншій військовій частині на посаду з меншим навантаженням.

Позивач також зазначає, що відповідачами не забезпечується належний рівень харчування (яке є неякісне, часто холодне та несмачне), амуніція не відповідає встановленим державним стандартам щодо якості. Крім цього, в порушення вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» позивачу не виплачено одноразової грошової допомоги в розмірі восьми мінімальних заробітних плат.

З цих підстав позивач та його представник в судовому засіданні просили позов задовольнити повністю.

Представники відповідачів в судовому засіданні щодо задоволення адміністративного позову заперечили з підстав, викладених в письмових запереченнях. Зазначили, що позивач з часу укладення контракту не змінював місця реєстрації та не подавав рапорту про зміну місця проживання, а тому підйомна допомога йому не виплачувалась. Крім цього, позивач своєчасно був забезпечений грошовим, речовим та продовольчим забезпеченням відповідно до чинного законодавства, що підтверджується відповідними довідками. Щодо наявності підстав для переміщення ОСОБА_1 на іншу посаду з меншим обсягом фізичного навантаження за станом здоров`я вказали, що подання про переміщення позивача на посаду водія відділення транспортування ракет обслуги зберігання та транспортування технічної батареї військової частини польова пошта НОМЕР_2 станом на даний час перебуває на розгляді у Генеральному штабі Збройних Сил України. ОСОБА_1 відсутній на військовій службі без поважних причин більше 10 днів, про що повідомлено Військову прокуратуру Львівського гарнізону Західного регіону України, а тому таке переміщення позивача на іншу посаду не проведено.

У зв`язку з цим, представники відповідача вказують на відсутність доказів систематичного невиконання відповідачами умов контракту, а тому просять відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке:
02.06.2015 між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира Військової частини НОМЕР_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі - Контракт).

Згідно з ч.2 Контракту Міністерство оборони України взяло на себе зобов`язання забезпечити належні умови для проходження військової служби позивачем, в тому числі:

- додержання його особистих прав і свобод та прав членів його сім`ї, включаючи надання пільг, гарантій і компенсацій, установлених законами та іншими нормативно-правовими актами України;

- призначення його на військові посади відповідно до отриманої освіти та військово-облікової спеціальності, присвоєння військових звань, просування по службі з урахуванням ділових і моральних якостей;

- навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, в інших вищих навчальних закладах України, відповідних підрозділах з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації військовослужбовців, навчальних закладах іноземних держав, без відриву від служби;

- охорону здоров`я його та членів його сім`ї, які мають право на отримання медичної допомоги у закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України;

- встановлену тривалість службового часу, крім періоду військових навчань, походів кораблів, бойових стрільб, бойового чергування, несення служби у добовому наряді;

- вільне пересування територією України у вихідні, святкові та неробочі дні, крім періоду військових навчань, походів кораблів, бойових стрільб, бойового чергування, несення служби у добовому наряді;

- надання відпочинку за виконання службових обов`язків у вихідні, святкові і неробочі дні;

- належне матеріальне забезпечення під час проходження військової служби;

- харчування за встановленими нормами військовослужбовців рядового складу, сержантського та старшинського складу, осіб офіцерського складу під час військових навчань, походів кораблів, бойових стрільб, бойового чергування, несення служби у добовому наряді;

- виплату підйомної допомоги на нього та кожного члена його сім`ї, який переїжджає разом із ним на нове місце проходження військової служби;

- виплату грошового забезпечення з урахуванням надбавок за вислугу років, знання та використання іноземної мови, відповідну кваліфікацію, спортивні і почесні звання та інших надбавок, доплат, винагород, премій;

- жиле приміщення йому та членам його сім`ї або виплату грошової компенсації за піднайом (найом) ним житлового приміщення;

- пенсійне забезпечення, виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби;

- інші соціальні виплати йому та членам його сім`ї, визначені законами та іншими нормативно-правовими актами.

Контракт укладено строком на три роки (ч.3 Контракту).

Позивач вважає, що відповідачами систематично не виконуються вказані вище зобов`язання, а тому 10.02.2017 подав рапорт про дострокове розірвання Контракту та звільнення з військової служби відповідно до п.п. «з» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В рапорті вказав, що командуванням Військової частини НОМЕР_1 систематично порушуються його права та умови контракту. Зокрема, направлено позивача у відрядження під час проходження військово-лікарської комісії (надалі - ВЛК); не своєчасно скеровано позивача на ВЛК та прийнято відповідну постанову за наслідками засідання; направлено у відрядження після прийняття ВЛК рішення про непридатність позивача до служби у високомобільних десантних військах; безпідставно накладено дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення 100% заробітної плати; не проведено виплат та компенсацій згідно з законодавством України; позивача не забезпечено якісною амуніцією та харчуванням.

На підставі вказаного рапорту командуванням Військової частини НОМЕР_1 проведено бесіду з позивачем та надано відповіді на поставлені ним запитання, що підтверджується аркушем бесіди від 13.02.2017.

03.03.2017 позивачем повторно подано рапорт про дострокове розірвання контракту з аналогічних мотивів.

Не погодившись з відмовою у розірванні Контракту позивач звернувся до суду.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст. 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі Закон) військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з п.15 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, яке затверджене Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 (надалі - Положення) з громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.

Відповідно до п.п. «з» ч.6 ст. 26 Закону Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця).

Отже, відповідно до вказаних норм законодавства, Контракт може бути розірваний з ініціативи військовослужбовця у разі систематичного невиконання його умов командуванням.

Серед підстав розірвання Контракту ОСОБА_1 вказує на невиконання командуванням умов такого, зокрема, щодо соціально-економічного забезпечення позивача під час проходження служби (неналежне матеріальне забезпечення та харчування, не забезпечення належного рівня медичного обслуговування, невиплата підйомної допомоги та грошового забезпечення).

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до абз. 2,3 п.1 «Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги», затвердженої Наказом Міністра оборони України № 370 від 22.10.2001 (зі змінами і доповненнями) в особливий період та під час проведення антитерористичної операції офіцерам і військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади до військових частин, що були сформовані в цей період (та яким не визначено пункту постійної дислокації), зі зміною місця проживання (від пункту попереднього місця проживання до пункту тимчасової дислокації військової частини), підйомна допомога виплачується один раз незалежно від подальшої зміни пункту тимчасової дислокації військової частини.

Якщо місце проживання військовослужбовців, зазначених в абзаці другому цього пункту, не змінилося, підйомна допомога не виплачується. У цьому випадку підйомна допомога виплачується після фактичного переїзду військовослужбовця на постійне місце проживання до пункту тимчасової дислокації військової частини.

З пояснень представників відповідачів та наявної у справі довідки № 2659 від 09.06.2017 судом встановлено, що позивач під час проходження служби не змінював місця проживання (реєстрації), відповідних доказів та рапорту командуванню військової частини не подавав, а тому, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують фактичну зміну місця проживання, підйомна допомога ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувалась.

Доказів на спростування таких доводів позивачем суду не представлено.

Відповідно до п.п.10 п.6 Постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» одноразова грошова допомога в розмірі вісім мінімальних заробітних плат виплачується особам рядового складу, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у разі їх прийняття на військову службу за контрактом.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 не був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, а прибув з ІНФОРМАЦІЯ_1 та прийнятий на військову службу за контрактом. Тому, суд погоджується з доводами відповідачів щодо відсутності підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, відповідно до п.п.10 п.6 вказаної вище Постанови Кабінету Міністрів України.

Судом також встановлено, що відповідно до направлення № 325/1 від 26.09.2016 позивач був скерований на медичний огляд ВЛК з метою оформлення медичних документів на МСЕК. Згідно з постановою ВЛК від 11.11.2016 ОСОБА_1 не придатний до служби у високомобільних військах, придатний до військової служби.

Листом № 646 від 24.02.2017 документи на солдата ОСОБА_1 надіслані відповідачем-1 на адресу Військової частини польова пошта НОМЕР_3 для призначення на посаду не пов`язану з проходженням служби у високомобільних військах.

З пояснень представників відповідачів та наявного у справі витягу з кримінального провадження № 0000079 судом встановлено, що позивача не переміщено на іншу посаду у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 в умовах особливого періоду самовільно залишив територію військової частини, з приводу чого на даний час проводиться досудове розслідування за ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України.

Суд відхиляє також доводи позивача з приводу не забезпечення його харчуванням за встановленими законодавством нормативами. Відповідно до долучених представником відповідача-1 копій Книги скарг та пропозицій їдальні, Книги обліку контролю за якістю приготування їжі та довідки № 2658 від 09.06.2017, в період з 01.01.2017 по 10.03.2017 скарг та пропозицій, а також фактів неякісного приготування їжі не зафіксовано. Доказів протилежного позивачем суду не надано.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних ним в позовній заяві обставин та на спростування доводів відповідачів.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного суд зазначає, що позивачем не надано доказів систематичного невиконання командуванням Військової частини НОМЕР_1 умов Контракту, а тому відсутні підстави для дострокового його розірвання відповідно до п.п. «з» ч. 6 ст. 26 Закону та звільнення ОСОБА_1 з цих підстав з військової служби.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Згідно з статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати зі сторін не стягуються.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Р.І. Кузан

Суддя У.В. Братичак

Суддя Н.М. Грень

Повний текст постанови виготовлено та підписано 19.06.2017