Справа № 806/1717/16
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Токарева М.С.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"15" червня 2017 р. Справа № 806/1717/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Іваненко Т.В.

ОСОБА_2,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "20" квітня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити виплату одноразової грошової допомоги ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дій Міністерства оборони України в частині відмови у виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку з отриманням інвалідності після звільнення з військової служби внаслідок виконання обовязків військової служби. Просив також зобовязати Міністерство оборони України здійснити йому виплату одноразової грошової допомоги у відповідності до постанови Кабміну за №975 від 25 грудня 2013 р. та пункту 6 Порядку виплати одноразової допомоги. В обґрунтування позову позивач вказує, що на виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 у справі №806/292/16 відповідачем було розглянуто його документи щодо призначення одноразової грошової допомоги, проте, відмовлено у її призначення з посиланням на те, що виплату допомоги повинно проводити МВС, оскільки позивач звільнявся саме з цього органу.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року позов задоволено.

Визнано протиправним і скасовано рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_3 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 11.09.2014 р., внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, оформлене протоколом засідання Комісії з розгляду питань, повязаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08.07.2016 р. №55.

Зобовязано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як інваліду 2 групи з 11.09.2014 р. внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

В апеляційній скарзі відповідач просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судами встановлено, що у період з 14.05.1988 по 13.02.1989 позивач проходив військову службу в Збройних силах, приймав участь у бойових діях у Республіці Афганістан.

Згідно копії витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного звязку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 27.08.2014 №2419 встановлено, що отримані ОСОБА_3І, поранення, ЗЧМТ, контузія, травма хребта, захворювання Так повязані з виконанням обовязків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ №830797 від 17.09.2014 Житомирською обласною медико-соціальною комісією №2 позивачу з 11.09.2014 була встановлена ІІ група інвалідності, що настала в результаті поранення, контузії, травми хребта і захворюванням, повязане з виконанням обовязків військової служби в країнах де велись бойові дії.

Отже, право на призначення відповідної одноразової грошової позивач набув з 11.09.2014.

24.07.2015 позивач звернувся через Новоград-Волинський-Червоноармійський ОМВК до Міністерства оборони України із заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням 2-групи інвалідності, внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

На день подання позивачем зазначеної заяви механізм розгляду таких звернень та механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності визначався правовими нормами Постанови КМ України від 25 грудня 2013 р. №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" (надалі - Порядок №975).

За результатами розгляду заяви позивача відповідачем в особі комісії з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби (протокол засідання №55 від 08.07.2016), було прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги.

Вказане рішення вмотивоване тим, що позивача було звільнено з органів внутрішніх справ, а тому саме на МВС покладено обовязок щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги.

Крім того, відповідач вказує, що серед поданих документів відсутній документ про обставини поранення.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів виходить з такого.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення та нарахування одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовців, як складової їх соціального захисту, регулюються правовими нормами Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII), що були чинні на день виникнення спірних правовідносин.

Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону №2011-XII).

За змістом статті 16 зазначеного Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

За приписами абзацу 2 п.13 Порядку №975 Міністерство оборони України, як Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

В розумінні вимог ст.19 Конституції України, відповідач як орган державної виконавчої влади зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Що стосується посилань апелянта на п.17 Порядку №975, яким передбачено, що особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби, то колегія суддів зазначає наступне.

За нормами ст.62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМ УРСР від 29.07.1991 №114 звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться:

а) у запас Збройних Сил СРСР (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом СРСР "Про загальну військову повинність" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом СРСР "Про загальну військову повинність" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Судами встановлено, що ОСОБА_3 було звільнено у запас на підставі п. "ж" ст.63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ - за власним бажанням з 20 листопада 2001 року (а.с.61-63).

Отже, позивача було звільнено зі служби з органів внутрішніх справ, проте не з військової служби.

На момент звільнення позивач мав військове звання прапорщик та його вік складав 44 роки.

Крім того, інвалідність позивачу встановлено Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 відповідно до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ №830797 від 17.09.2014 (а.с.24) - ІІ група інвалідності, що настала в результаті поранення, контузії, травми хребта і захворюванням, повязане з виконанням обовязків військової служби в країнах де велись бойові дії з 11.09.2014 року, тобто поза межами проходження ним служби в органах МВС.

Слід також наголосити, що ст. 23 Закону України "Про міліцію" право на отримання допомоги повязує з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, або внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Судом першої та апеляційної інстанції в ході розгляду справи з'ясовано, що позивачу встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, травми хребта і захворюванням, повязане з виконанням обовязків військової служби в країнах де велись бойові дії, на думку суду тому він має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №975.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Міністерство оборони України відмовило позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги протиправно.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є - здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Таким чином, вказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Колегія суддів зазначає, що при розгляді справи за адміністративними позовами про зобов'язання органів Міністерства оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу по інвалідності, суд вправі зобов'язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про виплату такої допомоги, що не належить до компетенції суду.

Отже, суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про задоволення позову в цій частині.

Відповідно до вимог частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у поєднанні із частиною 2 статті 11 цього Кодексу, колегія суддів вважає належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, зобов'язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв'язку зі встановленням другої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, отриманого ним під час виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Порядку № 975.

Таким чином, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині зобов'язання Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу у зв'язку із встановленням йому другої групи інвалідності з 11.09.2014 р. внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975. у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

В решті постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін

Згідно зі ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "20" квітня 2017 р. скасувати в частині зобов"язання Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, як інваліду 2 групи з 11.09.2014 р. внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

Прийняти в цій частині нову постанову.

Зобов'язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_3 як інваліду 2 групи, одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 та статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Т.В. Іваненко

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,11701

3- відповідачу: Міністерство оборони України проспект Повітрофлотський,6,м.Київ,03168

4- представник ОСОБА_4 21001, ОСОБА_5, вул.Замостянська,23 - ,