Справа № 816/658/17
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 червня 2017 рокум. ПолтаваСправа №816/658/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Колодяжного Д.В.

та представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - Будкін С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (надалі - позивач, ОСОБА_3) звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (надалі також відповідач), у якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про відмову у наданні дозволу на виготовлення технічної документації щодо відведення земельної ділянки, оформлене листом від 28.03.2017 вих. №3291/6-17;

зобов'язати відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель резервного фонду для ведення особистого сільськогосподарського виробництва площею 1,00 га на території Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області та прийняти за результатами його розгляду рішення з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відмова відповідача у наданні ОСОБА_3 дозволу на розробку землевпорядної документації не відповідає вимогам закону, оскільки надана з підстави, що не передбачена у статті 123 Земельного кодексу України. Стверджував, що ним до клопотання про надання дозволу на розробку землевпорядної документації додані всі необхідні визначені законом документи.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях представник відповідача посилався на правомірність та обґрунтованість спірної відмови. Зазначив, що даний до клопотання ОСОБА_3 від 28.02.2017 графічний матеріал із зображенням місця розташування земельної ділянки не містить чіткого відображення усіх елементів картографічної основи та відомостей Державного земельного кадастру, що унеможливило визначення координат місця розташування земельної ділянки.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених у письмових запереченнях.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

28.02.2017 позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель резервного фонду для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,00 га на території Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області /а.с. 28/. До заяви додав графічні матеріали із зображенням бажаного місця розташування земельної ділянки, копії паспорта та ідентифікаційного номера, рішення Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 30.04.2002 "Про надання земельних ділянок працівникам соціальної сфери", довідки Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 21.02.2017 №38 /а.с. 29-34/.

Листом від 28.03.2017 №3291/6-17 відповідач повідомив ОСОБА_3 про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, що мотивував посиланням на відсутність у доданому до клопотання графічному матеріалі чіткого відображення усіх елементів картографічної основи та відомостей Державного земельного кадастру /а.с. 35/.

Не погодившись з відмовою відповідача, позивач оскаржив її до суду.

Верховний Суд України у постанові від 13.07.2016 у справі №21-1265а16 (813/3482/14) зазначив, що відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для особистого селянського господарства відповідач (територіальний орган Держземагентства, правонаступниками яких є територіальні органи Держгеокадастру) здійснює владні управлінські функції, у зв'язку з чим спір належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовано Земельним кодексом України.

Так, згідно з частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Пунктом "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

За приписами частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як визначено частиною сьомого згаданої статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах безоплатної приватизації, при цьому зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Зі змісту листа Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 28.03.2017 №3291/6-17 суд встановив, що відмову у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою відповідач мотивував посиланням на відсутність у доданому до клопотання графічному матеріалі чіткого відображення усіх елементів картографічної основи та відомостей Державного земельного кадастру /а.с. 35/.

У судовому засіданні 07.06.2017 представник відповідача зауважила, що наданий позивачем до клопотання від 28.02.2017 графічний матеріал не містить прив'язки місця розташування бажаної земельної ділянки до території (поля, масиву), визначення координат її розташування із зазначенням сусідніх земельних ділянок та їх землевласників чи землекористувачів. Зокрема, у наданому позивачем графічному матеріали відсутні посилання на складові кадастрового номера земельної ділянки, а саме - вказівки на об'єкт адміністративно-територіального поділу України, кадастрову зону та кадастровий квартал (фрагмент), що є однаковими для конкретного населеного пункту.

З урахуванням наведеного, не видалось можливим визначити місце розташування земельної ділянки (в межах населеного пункту чи за його межами), а також чи є дана земельна ділянка вільною та чи може бути передана у власність позивачу.

У зв'язку з цим представник відповідача стверджувала, що Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області не порушено право позивача на безоплатне отримання у власність земельної ділянки, але з огляду на неможливість встановлення з наданого графічного матеріалу її місця розташування, у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою позивачу було відмовлено.

При цьому представник відповідача зауважила, що ОСОБА_3 не був позбавлений можливості у порядку отримання адміністративної послуги звернутись до уповноважених органів з клопотанням про надання викопіювання з Публічної кадастрової карти України із зображенням бажаного місця розташування земельної ділянки. Так само, відмова відповідача не перешкоджає повторному звернення з відповідним клопотанням за умови надання належним чином оформленого графічного матеріалу.

Оцінюючи наведені доводи представника відповідача, суд виходить з такого.

Як зазначено судом вище, з метою реалізації права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства громадянин до відповідного звернення має додати графічний матеріал із позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

Представник позивача у ході судового розгляду справи стверджувала, що чинним законодавством не визначено вимог до такого графічного матеріалу. При цьому посилалась на положення статті 118 Земельного кодексу України та наказу Державного агентства земельних ресурсів України від 28.02.2013 №72 "Про деякі питання реалізації повноважень з питань передачі земель сільськогосподарського призначення державної власності для всіх потреб".

Разом з цим, суд зауважує, що зазначений наказ Державного агентства земельних ресурсів України від 28.02.2013 №72 втратив чинність на підставі наказу Державного агентства земельних ресурсів України від 31.03.2015 №83. Водночас і згаданий наказ на момент виникнення спірних відносин втратив чинність.

Натомість частиною першою статті 4 Земельного кодексу України визначено, що земельне законодавство включає цей Кодекс, інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин.

Так, у абзаці дев'ятому статті 1 Закону України "Про землеустрій" визначено поняття плану земельної ділянки, яким є графічне зображення, що відображає місцезнаходження, зовнішні межі земельної ділянки та межі земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельних сервітутів), а також розміщення об'єктів нерухомого майна, природних ресурсів на земельній ділянці.

Таким чином, графічне зображення земельної ділянки має відображати її місцезнаходження, зовнішні межі та межі розташованих поряд земельних ділянок.

За змістом статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Згідно зі статтею 2 названого Закону, Державний земельний кадастр ведеться з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при: регулюванні земельних відносин; управлінні земельними ресурсами; організації раціонального використання та охорони земель; здійсненні землеустрою; проведенні оцінки землі; формуванні та веденні містобудівного кадастру, кадастрів інших природних ресурсів; справлянні плати за землю.

А відповідно до статті 17 цього ж Закону, до Державного земельного кадастру вносяться такі відомості про кадастрове зонування земель в межах території України: номери кадастрових зон та кварталів; опис меж кадастрових зон та кварталів; площа кадастрових зон та кварталів; підстави встановлення меж кадастрових зон та кварталів. Порядок здійснення кадастрового зонування земель в межах території України визначається Порядком ведення Державного земельного кадастру.

Як визначено пунктом 20 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, відомості про кадастрове зонування земель у межах території України включають: 1) номери кадастрових зон і кварталів; 2) опис меж кадастрових зон і кварталів (координати точок повороту меж кадастрових зон і кварталів у єдиній державній системі координат); 3) площу кадастрових зон і кварталів; 4) підстави для встановлення меж кадастрових зон і кварталів (електронні копії документів, на підставі яких встановлено такі межі (відповідні накази Держгеокадастру та його територіальних органів, документація із землеустрою щодо встановлення меж державного кордону, адміністративно-територіальних одиниць та рішення уповноважених органів про її затвердження).

Таким чином, основою землеустрою в Україні є дані Державного земельного кадастру, до якого вносяться відомості про всі без виключення землі.

А відтак, графічні матеріали, що подаються громадянами для безоплатного отримання у власність земельних ділянок, мають ґрунтуватись на даних Державного земельного кадастру.

Дослідивши в судовому засіданні копію графічного матеріалу, доданого позивачем до клопотання від 28.02.2017, суд встановив, що на ньому відсутні координати місця розташування бажаної земельної ділянки з посиланням на об'єкт адміністративно-територіального поділу України, кадастрову зону та кадастровий квартал (фрагмент) /а.с. 29/. Так само, даний графічний матеріал не містить відомостей про розташовані поряд земельні ділянки та визначені законом обмеження у їх використанні.

Щодо наявності на вказаному графічному матеріалі підпису сільського голови та відтиску печатки Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, суд зауважує, що за відсутності позначення кадастрової зони та кадастрового кварталу не видається можливим визначити поле чи масив, на якому розташована бажана земельна ділянка.

Окрім того, у наданому позивачем графічному матеріалі зазначено, що його складено землевпорядником сільської ради /а.с. 29/. При цьому підпис та прізвище землевпорядника відсутні.

У судовому засіданні 07.06.2017 суд оголошував перерву та запропонував представнику позивача забезпечити явку в судове засідання землевпорядника Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області з метою допиту його як свідка.

Однак, у судовому засіданні 14.06.2017 представник позивача зауважила, що посада землевпорядника у штаті Попівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області відсутня. При цьому представник позивача надала копію пояснюючої записки до викопіювання із плану Попівської сільської ради для надання в приватну власність земельної ділянки гр. ОСОБА_3 за підписом сільського голови ОСОБА_5 /а.с. 43/.

Разом з тим, наведена у згаданій пояснюючій записці інформація не відображена на самому викопіюванні та не підтверджена документально, а тому не може бути прийнята судом у якості належного доказу у справі.

З урахуванням наведеного, суд погоджується з доводами відповідача про те, що з наданого позивачем графічного матеріалу неможливо встановити місце розташування бажаної земельної ділянки.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд дійшов висновку про те, що відповідач правомірно відмовив ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 19 червня 2017 року.

Суддя О.О. Кукоба