Справа № 750/3497/17
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/3497/17 Головуючий у 1-й інстанції: Рахманкулова І.П. Суддя-доповідач: Карпушова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

21 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2017 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

05.04.2017р. ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дії щодо призначення йому щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 88% суддівської винагороди та зобов'язання призначити та виплачувати йому з 17 лютого 2017 року щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90% його суддівської винагороди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що дії та рішення відповідача є протиправними, оскільки прийняті з порушенням норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2017 р. позов задоволено у повному обсязі: визнано неправомірними дії Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо призначення ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 88% його суддівської винагороди, зобов'язано Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України призначити та виплачувати ОСОБА_2 з 17 лютого 2017 року щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90% його суддівської винагороди. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі шістсот сорок (шістсот сорок) грн.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2017 р. як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідач діяв в межах та у спосіб визначений законом.

Судом першої інстанції справа розглянута в порядку скороченого провадження, тому відповідно до абз.4 частини восьмої статті 183-2 КАС України апеляційна скарга розглянута в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням сесії Чернігівської обласної ради народних депутатів від 13 січня 1993 року ОСОБА_2 обрано народним суддею Прилуцького міського народного суду.

Постановою Верховної Ради України № 1683-111 від 11.05.2000 позивача обрано суддею Чернігівського обласного суду безстроково (після реорганізації - Апеляційного суду Чернігівської області) (а.с.5-9).

Рішенням Вищої ради правосуддя від 09.02.2017 №212/0/15-17 повноваження позивача, як судді Апеляційного суду Чернігівської області, були припинені у зв'язку з поданням заяви про відставку.

З урахуванням строкової військової служби, половини строку навчання, стажу роботи суддею, який станом на 04.08.2008 становив 20 років, наказом голови Апеляційного суду Чернігівської області від 01.08.2008 року №89-ос позивачу було встановлено щомісячне грошове утримання у розмірі 80% заробітної плати з 04.08.2008 (а.с.15-17).

Після отримання права на відставку позивач продовжував працювати на посаді судді Апеляційного суду Чернігівської області до 16 лютого 2017 року, тобто до дня звільнення у відставку та набув спеціального стажу на посаді судді станом на 16.02.2017 року 28 років 6 місяців 11 днів.

Згідно із наказом голови Апеляційного суду Чернігівської області № 28-ос від 16.02.2017 позивач був відрахований зі складу Апеляційного суду Чернігівської області у зв'язку з поданням ним заяви про відставку. (а.с.14)

Чернігівським об`єднаним управління Пенсійного фонду України з 17.02.2017 року нараховано і призначено позивачу щомісячне грошове утримання судді в розмірі 88% заробітної плати, при цьому, врахований тільки стаж роботи на посаді судді, який складає 24 роки 1 місяць 4 дні, як вбачається із заперечення відповідача.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини підтверджені відповідними та належними доказами, і не є спірними.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.141 Закону України від 07.07.2010р. №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 12.02.2015р. №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016р. №1-8/2016), щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону України від 07.07.2010р. №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом України від 07.07.2010р. №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992р. №2862-ХІІ «Про статус суддів», абзацом 2 частини 4 статті 43 якого передбачалось, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

У пунктах 4 і 7 рішення №8-рп від 11.10.2005р. Конституційний Суд України зазначив, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Приписами ст.22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

На неприпустимості і неконституційності скасування та зміни або встановлення нових підстав і умов надання пільг, компенсацій, гарантій та нарахування пенсій або щомісячного грошового утримання окремим категоріям громадян Конституційний Суд України неодноразово наголошував й у інших своїх рішеннях: від 20.03.2002р. №5-рп/2002, від 17.03.2004р. №7-рп/2004, від 01.12.2004р. №20-рп/2004, від 18.06.2007р. №4-рп/2007, від 09.07.2007р. №6-рп/2007, від 03.06.2013р. №3-рп/2013, від 08.06.2016р. №4-рп/2016.

З матеріалів справи вбачається, а саме з протоколу від 24.02.2017 року № 2041 про призначення пенсії, що відповідачем не враховано до спеціального стажу роботи судді календарний період проходження позивачем строкової військової служби.

На час обрання позивача на посаду судді (січень 1993 року) статус судді регулювався Законом Укураїни «Про статус суддів» №2862, згідно з положеннями абз.2 ч.4 ст. 43 якого до спеціального стажу роботи судді зараховувалася робота на інших певних посадах за умови наявності стажу роботи на посаді судді не менше 10 років, в тому числі і календарний період проходження строкової військової служби.

Пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» № 865 від 03.09.2015 встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного Законом, половина строку навчання за денною формою у вищих навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, враховуючи наведені вище норми законодавства та позицію Конституційного Суду України, зважаючи на те, що стаж роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням календарного періоду проходження строкової військової служби, складає 28 роки 06 місяців 11 дні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що щомісячне довічне утримання повинно виплачуватись йому в розмірі 90% заробітної плати судді, а тому відмова Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України призначити та виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в зазначеному розмірі є протиправною.

При прийнятті рішення апеляційним судом враховувалися висновки Вищого адміністративного суду України, викладені в ухвалі від 08 червня 2017 року у справі №К/800/18222/17.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, всі наведені апелянтом доводи, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують уваги, оскільки вони не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування постанови.

Керуючись ч. 10 ст.183-2, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2017 р., залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2017 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль

Головуючий суддя Карпушова О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Епель О.В.