Справа № 161/998/17, 2а-161/415/17
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/4123/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Хобор Р.Б., Попка Я.С.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Луцького обєднаного Управління Пенсійного Фонду України Волинської області на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.02.2017 року у справі № 161/998/17 за позовом ОСОБА_1 до Луцького обєднаного Управління Пенсійного Фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобовязання провести перерахунок та виплату пенсії державного службовця, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобовязання провести перерахунок та виплату пенсії державного службовця.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона перебуває на обліку в Луцькому обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Волинської областіяк одержувач пенсії за віком з 20.12.1993 року. Пенсію їй призначено відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» в розмірі 90% відсотків від суми заробітку. Вказує, що 21.12.2016 року звернулася до відповідача із письмовою заявою про перерахунок і виплату пенсії згідно довідки № Г-89/14-38 від 12.08.2016 року про складові заробітної плати з останнього місця роботи для перерахунку пенсії. Однак, відповідач своїм листом № 467/Г-01 від 27.12.2016 року повідомив, що підстав для задоволення заяви про здійснення перерахунку пенсії немає. Вважає дії Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови здійснення перерахунку пенсії неправомірними та такими, що порушують її конституційні права.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.02.2017 року у справі № 161/998/17 у позові задоволено, а саме судом першої інстанції було визнано дії Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови в перерахунку призначеної ОСОБА_1 пенсії згідно ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції, що діяла на дату призначення пенсії), з врахуванням підвищення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно - правових актів», якою встановлені нові розміри посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати) працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери та довідки Головного управління статистики у Волинській області від 12.08.2016 року № Г-89/14-38 про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям.

Зобовязано Луцьке обєднане управління Пенсійного фонду України Волинської області здійснити з 01 січня 2017 року перерахунок розміру призначеної ОСОБА_1 пенсії згідно ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції, що діяла на дату призначення пенсії), з врахуванням підвищення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно - правових актів», якою встановлено нові розміри посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати) працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери в розмірі 90% від суми заробітної плати, викладеної у довідці Головного управління статистики у Волинській області від 12.08.2016 року № Г-89/14-38 про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям.

Постанову суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки дане рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та таке, що неповно відображає обставини, які мають істотне значення для даної справи, а саме, що Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 внесено зміни до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, зокрема до Постанови КМУ від 31.05.2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» згідно чого виключено п. 4 Постанови КМУ № 865 від 31.05.2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», з абз. 1 п. 5 виключено слово «перерахунок» відповідно до якого скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії перераховуються відповідно до Закону України «Про державну службу». Враховуючи зазначене, з 01.06.2015 року органами Пенсійного фонду України пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» не призначаються, а призначені до 01.06.2015 року не перераховуються. Таким чином апелянт вважає, що підстав для перерахунку пенсії позивачу немає.

Просить скасувати постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.02.2017 року у справі № 161/998/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке прийнято у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст.183-2 цього Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що що з 20 грудня 1993 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Луцькому обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Волинської області, як одержувач пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу».Пенсію їй призначено відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» в розмірі 90% відсотків від суми заробітку.

21.12.2016 року позивач звернулася до відповідача із письмовою заявою про перерахунок і виплату пенсії у звязку із підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013, на підставі довідки № Г-89/14-38 від 12.08.2016 року про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям.

Відповідач своїм листом № 467/Г-01 від 27.12.2016 року повідомив, що підстав для задоволення заяви про здійснення перерахунку пенсії немає.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що права і свободи людини і громадянина, закріплені Статтею 22 Конституції України, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Колегія апеляційного суду не погоджується із висновками суду першої інстанції із наступних підстав.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIIІ (далі - Закон №76-VIIІ), який набрав чинності з 1 січня 2015 року, внесено зміни до статті 37-1 Закону №3723-ХІІ і її викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України». При цьому слід зазначити, що Законом України від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ «Про державну службу» (набрав чинності з 1 травня 2016 року; далі - Закон №889-VІІІ) Закон №3723-ХІІ визнано таким, що втратив чинність, крім окремих положень статті 37, що на цей час застосовується при первинному призначенні пенсії до осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби. Тобто, статті 37, 37-1 Закону № 3723-ХІІ, з 1 травня 2016 року втратили чинність.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону від 2 березня 2015 року № 213-VIIІ, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про статус народного депутата України», «;Про Кабінет Міністрів України», «;Про судову експертизу», «;Про Національний банк України», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Отже, на час підвищення посадових окладів державним службовцям та на час звернення позивача до пенсійного органу за перерахунком пенсії, стаття 37-1 Закону № 3723-ХІІ втратила чинність

Діюче законодавство України не містить положень, які б дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, які втратили чинність.

В Рішенні Конституційного Суду України №1-рп/99 від 9 лютого 1999 року визначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

При цьому Закони №76-VII, №213-VIIІ та №889-VIІI не визнані неконституційними, тому підлягають застосуванню, а тому в Управління відсутні підстави для їх застосування.

Враховуючи вищенаведене, колегія суду вважає, що даний адміністративний позов є безпідставним, не обґрунтованим і не підлягає до задоволення.

А тому висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст.202 цього Кодексу підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, оскільки постанова суду першої інстанції прийнята з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись: ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Луцького обєднаного Управління Пенсійного Фонду України Волинської області задовольнити.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.02.2017 року у справі № 161/998/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Р. Б. Хобор
Я. С. Попко