Справа № 357/3122/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/3122/17 Головуючий у 1-й інстанції: Дмитренко А.М.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника відповідача Головка Д.І.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області, виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, Київської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області (далі - відповідач-1), виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області (далі - відповідач-2), Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (далі - відповідач-3), Київської обласної державної адміністрації (далі - відповідач-4) про:

- визнання протиправною відмову УСЗН Білоцерківської міської ради Київської області у прийнятті документів для встановлення статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1;

- зобов'язання УСЗН Білоцерківської міської ради Київської області прийняти документи позивача для встановлення статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та внести подання до Київської обласної державної адміністрації для встановлення позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- зобов'язання Київської обласної державної адміністрації розглянути подання про встановлення позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видати їй відповідне посвідчення.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач - Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.10.2014 р. позивачу Київської обласною державною адміністрацією було видано посвідчення серії НОМЕР_1, яке підтверджує її статус як особи, що постійно працювала чи працює або проживала чи проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4).

Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 26.01.2017 р. № 42 у позивача виявлено захворювання, пов'язане з випливом аварії на ЧАЕС.

14.02.2017 р. позивачу встановлено 3-ю групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з випливом аварії на ЧАЕС (довідка до акту огляду МСЕК від 15.02.2017 р. серії АВ № 0769283).

У зв'язку з цим позивач звернулася до УСЗН Білоцерківської міської ради Київської області із заявою про видачу їй посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та відповідним пакетом документів.

Листом від 06.03.2017 р. № 1289 відповідач-1 повідомив позивача про відсутність правових підстав для внесення подання до Київської ОДА для оформлення посвідчення категорії 1 через те, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 р. № 76-VIII виключено абзац 5 частини 2 статті 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача-1 у прийнятті в неї документів для встановлення їй відповідного статусу та у видачі посвідчення, звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на встановлення їй статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видачу відповідного посвідчення, а тому наявні правові підстави для визнання протиправною відмови відповідача-1 у прийнятті в позивача відповідних документів, зобов'язання відповідача-1 їх прийняти та підготувати подання до КОДА і зобов'язання КОДА розглянути і вирішити питання щодо видачі позивачу такого посвідчення.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-XII (далі - Закон № 796-ХІІ), Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою КМУ від 20.01.1997 р. № 51 (далі - Порядок № 51).

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

У Преамбулі Закону № 796-ХІІ закріплено, що він визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно зі ст. 1 Закон № 796-ХІІ спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв'язання пов'язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

У п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 частини й статті 11 Закону № 796-XII визначено, що особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону № 796-XII причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Відповідно до ст. 13 Закону № 796-XII держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У ст. 14 Закону № 796-XII передбачено, що інваліди з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, належать до категорії 1.

Відповідно до п.п. 2, 10 Порядку № 51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Видача посвідчень потерпілим від Чорнобильської катастрофи, провадиться обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання, зокрема, інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що правовою підставою для надання правового статусу особи, яка постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, є одночасна сукупність наступних умов: 1) така особа є потерпілою від Чорнобильської катастрофи у розумінні ст. 11 Закону № 796-ХІІ; 2) встановлення їй інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на Чорнобильській АЕС.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16 березня 2016 року по справі № 823/71/15.

При цьому, слід враховувати, що до осіб, потерпілих від Чорнобильської катастрофи у розумінні ст. 11 Закону № 796-ХІІ, зокрема належать особи, яким надано статус громадянина, що постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач має статус особи, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4, який підтверджується виданим їй 17.10.2014 р. посвідченням, що ніким не скасовано та є дійсним /Т.1 а.с.9/, і 14.02.2017 р. позивачу встановлено інвалідність 3-ї групи внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС /Т.1 а.с.14/.

Отже, в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для надання позивачу правового статусу особи, яка постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та видачі відповідного посвідчення.

Доводи апелянта про те, що на теперішній час законодавством не передбачено такого поняття як зона посиленого радіоекологічного контролю, а тому позивач не є особою, яка проживає у такій зоні, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такий статус позивач набула за законодавством, чинним на дату видачі їй відповідного посвідчення, тобто станом на 2014 рік вона вже проживала більше 4-х років на території зони посиленого радіоекологічного контролю, відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували визнання її посвідчення недійсним та/або анулювання й тощо, тому невизнання за позивачем раніше набутого правового статусу є звуженням кола її соціальних прав, що суперечить Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

При цьому, у рішенні від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005 Конституційний Суд України роз'яснив, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову в частині позовних вимог про визнання протиправною відмови відповідача-1 у прийнятті документів позивача для встановлення їй статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та зобов'язання його прийняти такі документи і підготувати відповідне подання до КОДА.

Отже, ухвалюючи судове рішення щодо зазначених позовних вимог суд першої інстанції повно встановив обставини справи, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, дотримався вимог ст. 159 КАС України, а тому, відповідно до ст. 200 КАС України, в цій частині воно підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, перевіряючи оскаржуване рішення суду в частині задоволення позовних вимог до КОДА, апеляційний суд звертає увагу на те, що КОДА на момент виникнення спірних правовідносин не було реалізована її дискреційних повноважень щодо розгляду подання УСЗН про встановлення позивачу відповідного статусу і видачі їй посвідчення, так як було встановлено вище, таке подання відповідачем-1 взагалі не складалося і не надсилалося до відповідача-4 та/або його структурного підрозділу.

Водночас, у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, зазначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, позовні вимоги до відповідача-4 на стадії виниклих правовідносин є передчасними і їх задоволення судом призведе до втручання у дискреційні повноваження даного органу і, відповідно, є порушенням завдань адміністративного судочинства, регламентованих ст. 2 КАС України.

З огляду на це, колегія суддів приймає до уваги та враховує доводи апелянта про те, що Департамент соціального захисту населення КОДА та/або безпосередньо КОДА не відмовляли позивачу у розгляді подання УСЗН про встановлення їй відповідного статусу і видачу посвідчення та позивач взагалі не зверталася до КОДА з такими вимогами, а отже, безпосередньо відповідачем-4 не були порушені її права.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що при задоволенні зазначених позовних вимог судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині та, відповідно до ст. 202 КАС України, є підставою для скасування судового рішення щодо вказаних позовних вимог.

Крім того, апеляційний суд встановив, що в резолютивній частині оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції неправильно визначив обсяг позовних вимог, що підлягають задоволенню.

Так, адміністративний позов судом першої інстанції фактично було задоволено частково, а саме: зобов'язано відповідача-4 вирішити питання щодо видачі позивачу відповідного посвідчення (у позовній заяві позивач просила зобов'язати видати таке посвідчення).

Однак, в абзаці першому резолютивної частини оскаржуваного судового рішення, зазначено «Позов задовольнити».

З огляду на це, згідно з вимогами ст. 201 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в цій частині шляхом викладення абзацу першого його резолютивної частини у наступній редакції: «Адміністративний позов задовольнити частково».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації підлягає задоволенню частково, а постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року в частині визначення обсягу позовних вимог, що підлягають задоволенню - зміні, в частині щодо задоволення позовних вимог про зобов'язання Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації розглянути подання про встановлення ОСОБА_4 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та вирішити питання щодо видачі їй відповідного посвідчення - скасуванню, адміністративний позов в цій частині позовних вимог - залишенню без задоволення, а в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 201, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації - задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року в частині визначення обсягу позовних вимог, що підлягають задоволенню - змінити.

Викласти абзац перший резолютивної частини постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року в наступній редакції: «Адміністративний позов задовольнити частково».

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року в частині щодо задоволення позовних вимог про зобов'язання Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації розглянути подання про встановлення ОСОБА_4 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та вирішити питання щодо видачі їй відповідного посвідчення - скасувати.

Адміністративний позов в цій частині позовних вимог - залишити без задоволення.

В іншій частині постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 21 червня 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.