Справа № 2-а-2670/2010
Суддя: Завадська О. П.
Дата ухвалення: 2010-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2010 року Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1П

при секретарі Поважнюк О.Б.

з участю позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_2 до ІДПС ВДАІ в Рівненській області про визнання неправомірною постанову про адміністративне правопорушення та застосування ст. 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

встановив:

15 липня 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ІДПС ВДАІ в Рівненській області про визнання неправомірною постанову про адміністративне правопорушення серії ВК № 081130 від 14 березня 2010 року та застосування ст. 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення, посилаючись на те, що вищевказаною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за те, що він, керуючи 14 березня 2010 року біля 15 години 05 хвилин автомобілем, порушив вимоги дорожнього знаку 3.1 Правил дорожнього руху України „Рух заборонено. Разом з тим при призначенні покарання не враховано його майновий стан, так як він немає постійного заробітку, утримує неповнолітню дитину та студентку.

Відповідач про час і місце розгляду справи був повідомлений в встановленому законом порядку, проте в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду невідомі.

Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 березня 2010 року близько 15 години 05 хвилин позивач, керуючи автомобілем в м. Остріг Рівненської області, не виконав вимоги дорожнього знаку 3.1 Правил дорожнього руху України „Рух заборонено, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою про адміністративне правопорушення серії ВК № 081130 від 14 березня 2010 року позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 255 грн., яку він отримав того ж дня.

Частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, передбачене покарання у виді штрафу у розмірі від пятнадцяти до двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Неоднозначну позицію позивача щодо своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, який одночасно заявляв вимогу визнати неправомірною постанову чи застосувати усне зауваження, що по своїй суті виключають один одного, суд розцінює як намір уникнути юридичної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність.

Дій позивача за ч. 1 статі 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення кваліфіковані вірно, адміністративне стягнення накладено в межах санкції зазначеного адміністративного закону з врахуванням всіх складових, визначених ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення норм адміністративного права при розгляді справи про адміністративне правопорушення не встановлено, тому підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення немає, а отже в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 86, 138, 159 - 163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі ст. ст. 33, ч. 1 ст. 122, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

постановив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ІДПС ВДАІ в Рівненській області про визнання неправомірною постанову про адміністративне правопорушення та застосування ст. 22 Кодексу України про адмінправопорушення.

Суддя: