Справа № 805/4885/16-а
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бабіч С.І.
Суддя-доповідач - Сухарьок М.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року справа №805/4885/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Сухарька М.Г., Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г.,

при секретареві судового засідання - Борисові А.А.,

за участю представника позивача - Помалюк І.В.,

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року в справі № 805/4885/16-а за позовом Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про стягнення заборгованості з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 4395, 16 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Костянтинівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на користь місцевого бюджету податковий борг з орендної плати з фізичних осіб у сумі 4395,16 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (іпн. НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь місцевого бюджету (код платежу 18010900) податковий борг з орендної плати з фізичних осіб у сумі 1003 (одна тисяча три) гривні 65 (шістдесят п'ять) копійок на бюджетний рахунок одержувача № 0058, УДКС у м. Костянтинівка, банк ГУ ДКСУ у Донецькій області, , МФО 834016.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не врахування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до п. 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. За приписами пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України узгоджена сума податкового зобов'язання, що не сплачена платником податків у встановлений строк визнається сумою податкового боргу платника податків. Відповідач подавав до позивача податкові декларації з плати за землю із розрахунком щомісячних платежів.

Окрім цього апелянт зауважує, що згідно з положеннями статей 6, 7 та 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» платники земельного податку, які перебувають на обліку у фіскальних органах та знаходяться на територіях, визначених переліком населених пунктів, де проводиться антитерористична операція або було оголошено військовий чи надзвичайний стан, на цей період звільняються від своїх обов'язків, зокрема, щодо сплати орендної плати виключно на підставі сертифікату Торгово-промислової палати України. ОСОБА_6 не надано вказаний сертифікат та будь-яких доказів звернення до Торгово-промислової палати України або регіональної торгово-промислової палати з цього приводу.

За таких обставин податковий борг відповідача з плати за землю в розмірі 4395,16 грн підлягає стягненню.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне задовольнити вимоги апеляційної скарги, а постанову суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_6 (далі - відповідач) перебуває на обліку Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (далі позивач, Костянтинівська ОДПІ), є платником плати за землю, орендної плати з фізичних осіб.

Станом на 22.11.2016 по особовому рахунку відповідача обліковується податковий борг у розмірі 4395,16 грн, який виник у результаті несплати податкових зобов'язань самостійно задекларованих платником за податковими деклараціями з плати за землю. Та складається з:

- самостійно визначеного зобов'язання за податковою декларацією № від 17.02.2015 у сумі 2532,32;

- самостійно визначеного зобов'язання за податковою декларацією № від 19.02.2016 у сумі 1765,8 грн;

- нарахованої пені на податкову декларацію з плати за землю № від 31.01.2014 у сумі 74,39 грн;

- нарахованих штрафних санкцій у сумі 22,65 грн.

16 січня 2016 року позивачем було сформовано податкову вимогу форми "Ф" № 908-23, яку відповідач отримав особисто 23 січня 2016 року.

У зв'язку із тим, що ФОП ОСОБА_6 добровільно податковий борг у розмірі 4395,16 грн не сплачено Костянтинівська ОДПІ звернулась до суду з адміністративним позовом.

Підпунктом 16.1.4 статті 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з вимогами пп. 14.1.175 цієї статті податковий борг - це сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

За приписами пункту 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України визначено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нормою пункту 287.3 статті 287 ПК України передбачено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

З метою забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, 02 вересня 2014 року прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII (далі - Закон № 1669-VII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1669-VII період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014.

На виконання Закону № 1669-VII розпорядженнями Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року та від 02.12.2015 № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція. До вказаних населених пунктів належить м. Костянтинівка Донецької області.

Статтею 6 Закону № 1669-VII (в редакції, чинній з 02.09.2014 по 07.06.2016) встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Однак, порядок звільнення від сплати за використання земельних ділянок наведеною нормою не визначений.

Згідно з частиною 3 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» наведеного Закону, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

У відповідності до вимог п.п. 30.1. 30.2, 30.3. 30.3 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.

За приписами п. 30.4 наведеної норми платник податків вправі відмовитися від використання податкової пільги чи зупинити її використання на один або декілька податкових періодів, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Податкові пільги, не використані платником податків, не можуть бути перенесені на інші податкові періоди, зараховані в рахунок майбутніх платежів з податків та зборів або відшкодовані з бюджету.

У відповідності до п. 30.9 цієї статті податкова пільга надається, зокрема, шляхом звільнення від сплати податку та збору.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що використання податкової пільги є правом платника податків, а не його обов'язком.

Пунктом 54.1 ст. 54 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 30.12.2013 року № 865 затверджено форму податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), зокрема додаток 2 «Відомості про пільги на земельний податок з наявних площ земельних ділянок».

Форма податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), затверджена наказом Міністерства фінансів України від 16 червня 2015 року № 560, також містить в собі графи щодо пільг, у яких зазначається розмір пільги відповідно до законодавства та/або рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, яким пільгу надано.

Колегія суддів вважає, що наведені норми ПК України не суперечать Закону України № 1669-VII, а тому підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було подано податкові декларації з плати за землю за 2014-2016 роки, у яких самостійно визначено суми земельного податку, що підлягають сплаті за даними платника.

У п. 56.11 ст. 56 ПК України визначено, що не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Згідно з п. 50.1 ст. 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Таким чином, відповідач не скористався правом на податкову пільгу.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції спростовує висновок, викладений в оскаржуваній постанові щодо звільнення ФОП ОСОБА_6 від обов'язку сплатити податкове зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб за період по 07 червня 2016 року включно.

Водночас Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування» від 17 травня 2016 року внесено зміни до Закону № 1669-VII, які набрали чинності 08 червня 2016 року.

На підставі цих змін положення Закону № 1669-VII викладені в наступній редакції:

- стаття 6: звільнити суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону;

- стаття 7: скасувати орендну плату за користування державним та комунальним майном і концесійний платіж за право на створення (будівництво) та/або управління (експлуатацію) державним та комунальним майном суб'єктам господарювання, розташованим у населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону:

- частина 4 статті 4: перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Аналіз наведених положень дозволяє дійти висновку, що після 08 червня 2016 року правом на звільнення від сплати за користування земельними ділянками та орендної плати за землю користуються лише ті суб'єкти господарювання, які здійснюють свою діяльність у межах населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження або розташованих на лінії зіткнення. Місто Костянтинівка Донецької області до переліку таких населених пунктів не належить.

Тому вимоги Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області щодо стягнення податкового боргу в сумі 4395,16 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений податковим органом судовий збір не підлягає стягненню з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

Керуючись статями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року в справі № 805/4885/16-а за позовом Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про стягнення заборгованості з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 4395, 16 грн - задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року в справі № 805/4885/16-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про стягнення заборгованості з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 4395, 16 грн - задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (іпн. НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь місцевого бюджету (код платежу 18010900) податковий борг з орендної плати з фізичних осіб у сумі 4395,16 грн (чотири тисячі триста дев'яносто п'ять гривень 16 копійок) на бюджетний рахунок одержувача № 0058, УДКС у м. Костянтинівка, банк ГУ ДКСУ у Донецькій області, , МФО 834016.

Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 21 червня 2017 року. Повний постанови складений 22 червня 2017 року.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після виготовлення повного тексту.

Колегія суддів М. Г. Сухарьок

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук