Справа № 556/461/17
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Котик Л.О.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА

іменем України

"20" червня 2017 р. Справа № 556/461/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Мацького Є.М.

Шидловського В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Гунько Л.В.,

представника Позивача, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі апеляційну скаргу Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області на постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від "27" квітня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Пенсійного фонду України в особі Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про зобов'язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 27.04.2017р. позов ОСОБА_3 задоволено повністю. Визнано протиправною відмову Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області у призначенні ОСОБА_3 пенсії за віком із зниженням пенсійного віку. Зобов'язано Володимирецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України у Рівненській області призначити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 28.02.2016р.

Вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Житомирського апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить назване рішення суду скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши та обговоривши доводи, наведені у апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є уродженкою с.Нивецьк Дубровицького району Рівненської області, а з 18.07.1983 р. по 01.06.1989 р. проживала і працювала в с.Осова Дубровицького району, які відповідно до Постанови Кабінету Міністрів Української РСР №106 від 23.07.1991р. віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, а також позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, 3 категорії, що підтверджується посвідченнями серії Б.№190014 (а.с.5,15).

27.02.2016 р. ОСОБА_3 виповнилося 52 роки, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 (а.с.4).

29.03.2016 р. Володимирецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області листом №775/111-38 відмовило в задоволенні заяви позивача про призначення пенсії на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку (а.с.16).

В подальшому на її аналогічні звернення протягом 2016 року надано листи-відмови, де зазначено, що ОСОБА_3 не має права на зниження пенсійного віку, оскільки період роботи у зоні гарантованого добровільного відселення за період з 26.04.1986 р. по 30.04.1989 р. складає менше трьох років.

Дану відмову позивач рахує незаконною і просить зобов'язати Володимирецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області призначити їй пенсію за віком з 27.02.2016 р. із зменшенням пенсійного віку у відповідності до ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відомості про період роботи і проживання ОСОБА_3 в с.Осова Дубровицького району включено у довідку Осівської сільської ради на підставі записів по господарських книг, які є книгами первинного обліку. Таким чином, довідка надана відповідачу, повністю відповідає вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. №22-1.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що для призначення пенсії позивачу із зниженням пенсійного віку, як особі, яка проживала на території радіоактивного забруднення понад 3 роки станом на 1 січня 1993 року, були наявні всі необхідні для цього документи, тому суд дійшов висновку про неправомірність дій відповідача та наявність правових підстав для задоволення позову.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким позов задоволено частково, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" громадянам, які постійно проживали або працювали у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки, та додатково на 1 рік за кожні 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

За змістом даної норми Закону, право на пенсію із зниженням пенсійного віку мають особи, які або працювали, або постійно проживали на територіях радіологічного забруднення, про що, на думку суду, свідчить сполучник «або» у тексті статті. Крім того, згідно примітки до вказаної статті початкова величина зниження пенсійного віку у 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Згідно з ч.3 ст.65 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та дає йому право на пільги, в даному випадку призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Як вбачається зі ст.17 Цивільного Кодексу України 1963 року, яким було врегульовано цивільні відносини до 01.01.2004р., місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Аналогічно, у відповідності до ст.29 діючого Цивільного Кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Будь-яких доказів, які б засвідчили факт постійного проживання ОСОБА_3 у інших населених пунктах, відповідачем не надано.

Згідно відмітки в паспорті серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 зареєстрована в с.Нивецьк Дубровицького району. Основними документами, що підтверджують право позивача на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку є паспорт громадянина України та довідка видана Осівською сільською радою Дубровицького району №8231 від 16.09.2016р., якими встановлено проживання позивача на території радіоактивного забруднення.

З приводу своєї роботи за межами Дубровицького району, ОСОБА_3 суду 1-ї інстанції пояснила, що з червня 1989 року вона працювала в дитячому садку №7 м. Кузнецовськ, з с. Осова Дубровицького району виписалася, щоб стати на квартирний облік. Їздила на роботу кожен день, однак жила в с.Осова, де були її маленькі діти. Дані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7. Свідок ОСОБА_8 також ствердила, що разом з ОСОБА_3 працювала в дитячому садочку №7 в м. Кузнецовськ. Позивачка на роботу приїзджала, а жила в с. Осова Дубровицького району, це були 1987-1990-ті роки.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що із досліджених судом письмових доказів вбачається, що ОСОБА_3 постійно проживала на території радіоактивного забруднення як на момент аварії на ЧАЕС, так і в подальшому, в т.ч. станом на 01.01.1993 року прожила в зоні посиленого радіоекологічного контролю понад 3 роки. На підтвердження зазначеного, позивачка має відповідне посвідчення потерпілої від аварії на ЧАЕС, відповідно до якого, остання має відповідні пільги передбачені законодавством України.

Відповідно позивач набула право і на отримання пенсії із зниженням пенсійного віку у відповідності до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , тобто по досягненню 51 року.

Заяву про призначення їй пенсії із зниженням пенсійного віку ОСОБА_3 подала до управління ПФУ у Володимирецькому районі в березні 2016 року.

З урахуванням досліджених матеріалів справи, суд дійшов правомірного висновку, що позивач у встановленому порядку звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії із зниженням пенсійного віку, та надала на підтвердження такого права відповідні документи, а саме чорнобильське посвідчення та довідку місцевої ради, якою підтверджено періоди проживання на територіях радіологічного забруднення.

Тому, з урахуванням викладеного, відмова управління ПФУ у призначенні позивачу пенсії не ґрунтується на законі та є протиправною.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

У відповідності до вимог ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пенсія за віком призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення позивачу відповідної пенсії, починаючи з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме - 28.02.2016 року.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржену постанову винесено з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і суд дав правильну оцінку обставинам справи, то колегія суддів апеляційної інстанції не знаходить підстав, які могли призвести до зміни чи скасування зазначеної постанови.

Доводи, наведені апелянтом, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області залишити без задоволення, постанову Володимирецького районного суду Рівненської області від "27" квітня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Є.М. Мацький

В.Б. Шидловський

Повний текст cудового рішення виготовлено "20" червня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2,3 позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

4- відповідачу/відповідачам: Пенсійний фонд України вул. Бастіонна, 9,м.Київ-14,01601

5 - Володимирецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області, вул.Соборна,28, смт.Володимирець, 34300 - ,