Справа № 804/7357/16
Суддя: Чорна Валерія Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 р. справа № 804/7357/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чорної В.В.

при секретарі судового засідання Ставицькому О.В.

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Свиридонової К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Чечелевському районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення № 9910-17 від 08.12.2015 р., -

в с т а н о в и в:

01 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 27) просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області № 9910-17 від 08.12.2015 р., яким їй визначено суму податкового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» за 2015 рік у розмірі 25 000 грн. Також, просить стягнути на її користь судовий збір у розмірі 551,2 грн., а також комісію за перерахування коштів в сумі 250 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначив, що не погоджується з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням відповідача про нарахування податкового зобов'язання з транспортного податку. Так, позивач дійсно є власником автомобілю TOYOTA Highlander, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1, з об'ємом двигуна 3456 куб.см. Проте, на його думку, грошові зобов'язання з транспортного податку нараховані йому безпідставно, оскільки зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситись пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти такі правила. Транспортний податок нарахований позивачу за 2015 рік, проте, відповідне рішення Дніпропетровської міської ради про встановлення вказаного податку не було прийнято та оприлюднено до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, за який нараховується податок (в даному випадку - до 15.07.2014 року), а відтак, оподаткування транспортним податком можливе не раніше наступного бюджетного періоду, яким для цього виду податку є наступний календарний рік. Посилаючись на викладене, позивач просить визнати протиправним та скасувати оскаржуване рішення відповідача про нарахування йому грошового зобов'язання з транспортного податку за 2015 рік. Крім того, посилаючись на те, що на даний час грошове зобов'язання на суму 25 000 грн., визначене цим рішенням, сплачено у повному обсязі, ОСОБА_1 просить стягнути на її користь комісію за перерахування коштів у розмірі 250 грн. (а.с. 4-10).

Відповідач позлвні вимоги не визнав, надав до суду письмові заперечення, в яких зазначено про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на запровадження транспортного податку з 01.01.2015 року, тобто з початку нового бюджетного періоду, що, на думку відповідача, не порушує вимоги податкового законодавства, передбачені п.п. 12.3.5 п.п. 12.3.4 п.12.3 ст. 12 ПК України, якими регламентовано період застосування місцевих податків, запроваджених рішеннями органів місцевого самоврядування (а.с. 35-37).

В судовому засіданні 11.05.2017 року позивач ОСОБА_1 та її представник за довіреністю ОСОБА_2 підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача за довіреністю Свиридонова К.О. заперечила проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені в запереченнях проти адміністративного позову.

Ухвалою суду від 11.05.2017 р. в судовому засіданні допущено заміну відповідача у справі з Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на Державну податкову інспекцію у Чечелівському районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (а.с. 56-57).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

У власності ОСОБА_1 перебуває легковий автомобіль TOYOTA Highlander, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1, з об'ємом двигуна 3456 куб.см, який зареєстровано у встановленому законом порядку 07.06.2012 року, що підтверджується копією технічного паспорту на зазначений автомобіль серії НОМЕР_2 (а.с. 14).

08.12.2015 року Державною податковою інспекцією у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області винесено податкове повідомлення-рішення № 9910-17, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» на суму 25 000 грн. (а.с. 11).

Не погодившись з рішенням податкового органу, ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом.

Встановивши обставини справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Згідно п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на 2015 рік, за який позивачу нараховані оскаржувані зобов'язання), платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до п.п. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування (об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.).

Відповідно до п.п. 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 01 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Сума визначеного транспортного податку, відповідно до п.п. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 Податкового кодексу України, фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пп. 14.1.157 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 9910-17 від 08.12.2015 р., яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» на суму 25 000 грн. за період 2015 року, винесено відповідачем лише 08.12.2015 року, тобто, з порушенням строку, передбаченого п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України.

Крім того, відповідно до вимог пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України, податкове законодавство України ґрунтується на принципі стабільності, який полягає у тому, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситься пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28.12.2014 р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 ПК України, було введено новий податок - транспортний податок.

Згідно п.п. 267.5.1. п. 267.5 ст. 267 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період для сплати транспортного податку дорівнює календарному року.

Згідно ст. 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року та закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

Таким чином, в силу приписів пп.4.1.9 п.4.1 ст.4, п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України, транспортний податок не може застосовуватися в 2015 бюджетному році (тобто, в році його введення), а відповідно, застосування названого податку можливе лише з 2016 бюджетного року.

Відповідно до п.п. 10.1.1. п.10.1 ст. 10 та ст. 265 Податкового кодексу України, транспортний податок у складі податку на майно віднесений до місцевих податків.

Питання щодо встановлення податку на майно відповідно до вимог цього Кодексу вирішують місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно п. 12.3. ст. 12 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Пунктами 12.3.1. - 12.3.3. п. 12.3. ст. 12 Податкового кодексу України визначено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з пп.12.3.4. п.12.3 ст.12 ПК України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Частиною 3 ст. 27 Бюджетного кодексу України встановлено, що Закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються: не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду; після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Таким чином, правила стосовно прийняття місцевими радами рішень щодо зміни розмірів податків, які справляються до бюджетів та формують їх доходну частину, що визначені податковим та бюджетним законодавством, є однаковими.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 19.04.2016 р. по справі № 804/14459/15 (К/800/2667/16).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпропетровської міської ради від 28.01.2015 р. № 7/60 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 р. № 5/6 «Про місцеві податки та збори на території міста», установлений транспортний податок, визначено коло платників податків, зазначено, що об'єкт, база оподаткування, ставка податку, податковий період, порядок обчислення суми податку, тощо, визначаються згідно Податкового кодексу України.

Відтак, введений в 2015 році названим вище рішенням на території м. Дніпропетровська транспортний податок у відповідності до положень податкового та бюджетного законодавства може бути застосований контролюючим органом відносно оподаткування транспортних засобів не раніше наступного бюджетного періоду, тобто, не раніше 2016 року.

З огляду на сукупність вищевикладених обставин, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення відповідача № 9910-17 від 08.12.2015 р., яким позивачу нараховано податкові зобов'язання за 2015 рік за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» на суму 25 000 грн., не відповідає положенням п.4.1 ст.4, п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України, а також вимогам п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України, що є підставою для його скасування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Державною податковою інспекцією у Чечелівському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області не доведено правомірності та обґрунтованості оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, визначених ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв'язку з чим, підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Чечелевському районі м. Дніпра судовий збір у розмірі 551,2 грн., сплачений нею при зверненні до суду з адміністративним позовом згідно квитанції від 01.11.2016 р. № 0.0.644144045.1 (а.с. 3).

Водночас, суд не знаходить передбачених законом підстав для стягнення з відповідача комісії за перерахування позивачем коштів на виконання податкового зобов'язання, визначеного оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням на суму 250 грн., оскільки зазначені кошти не отримувались податковим органом за рахунок неправомірно визначеного податкового зобов'язання позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 122, 160-162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області № 9910-17 від 08.12.2015 р.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Чечелівському районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області судовий збір у розмірі 551,2 грн., сплачений при зверненні до суду згідно квитанції від 01.11.2016 р. №0.0.644144045.1.

У стягнені комісійних витрат банку - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, а також в разі прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.В. Чорна