Справа № 750/12502/16-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Карапута Л.В. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року Справа: № 750/12502/16-а

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на додаткову постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 травня 2017 року у справі за адміністративним ОСОБА_2 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі - відповідач) про визнання неправомірними дій відповідача щодо визначення базового місяця для проведення індексації пенсії наростаючим підсумком (травень 2015 року) при поновлення її права на більший розмір пенсії з дати її призначення та зобов'язання відповідача поновити базовий місяць для обчислення суми індексації пенсії наростаючим підсумком, встановлений для перерахунку - лютий 2010 року, і виплату утриманої суми індексації та здійснення перерахунку суми індексації від поновленого базового місяця.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 січня 2017 року адміністративний позов було задоволено.

11.04.2017 р. позивач звернулася до суду першої інстанції із заявою про винесення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат.

Деснянським районним судом м. Чернігова було ухвалено додаткову постанову від 11 травня 2017 року, якою з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань стягнуто на користь позивача понесені нею судові витрати.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову додаткову постанову про відмову в задоволенні заяви позивача, так як, на думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про розподіл судових витрат.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а додаткова постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачем при звернення до суду першої інстанції з адміністративним позовом у цій справі було сплачено судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені в повному обсязі, однак питання про розподіл судових витрат не вирішено.

Судова колегія встановила, що задовольняючи заяву позивача про ухвалення додаткової постанови, суд першої інстанції виходив з того, що сплачений позивачем судовий збір при зверненні до суду підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, оскільки при ухваленні рішення по суті про задоволення її позовних вимог питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалося.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 87 КАС України закріплено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Пунктом 3 частини 1 статті 168 КАС України передбачено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Системний аналіз наведених правових норм надає підстави стверджувати, що сплачений позивачем судовий за подання адміністративного позову в разі його задоволення підлягає стягненню з бюджетних асигнувань відповідача - суб'єкта владних повноважень і не вирішення судом цього питання при ухваленні рішення по суті є правовою підставою для прийняття відповідного додаткового рішення в порядку ст. 168 КАС України.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що як було правильно встановлено судом першої інстанції і підтверджується матеріалами справи, позивачем за подання позовної заяви у цій справі було сплачено судовий збір у розмірі 551,20 грн., що відповідає ставкам, регламентованим Законом України «Про судовий збір», однак при вирішенні справи по суті та задоволенні адміністративного позову судом не було здійснено розподілу судових витрат та не стягнуто з відповідача, який у даній справі є суб'єктом владних повноважень, за рахунок його бюджетних асигнувань понесених позивачем витрат.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення заяви позивача про ухваленні додаткового судового рішення та стягненні з відповідача понесених нею судових витрат за рахунок його бюджетних асигнувань.

Доводи апелянта про те, що він звільнений від сплати судового збору, а також про те, що сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви не підлягає стягненню за рахунок його бюджетних асигнувань, а повинен стягуватися з Державного бюджету України, апеляційний суд вважає безпідставними і такими, що суперечать вимогам ч. 1 ст. 94 КАС України, якою чітко визначено порядок розподілу судових витрат, що й був застосований судом першої інстанції при ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Посилання апелянта на ст. 73 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та інші доводи апеляційної скарги є безпідставними і не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що постановою правління ПФУ від 31.08.2009 р. № 21-2 затверджено порядок розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, яким визначено, зокрема складові бюджету ПФУ, однією з яких є кошти Державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене та перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 195 КАС України, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно встановлено обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права та ухвалено рішення, згідно з вимогами ст. 159 КАС України.

Згідно зі ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України підлягає залишенню без задоволення, а додаткова постанова Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 травня 2017 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України - залишити без задоволення, а додаткову постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 травня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, у відповідності до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 21 червня 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.