Справа № 814/694/16
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/694/16

Категорія: 5.2.2 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Миколаївської митниці ДФС на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Миколаївської митниці ДФС про визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості товарів та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» (далі - ТОВ «Миколаївський глиноземний завод») звернулось до суду першої інстанції з позовом до Миколаївської митниці ДФС в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 14 березня 2016 року № 504000006/2016/000008/2;

- скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 504010000/2016/00011 від 14 березня 2016 року.

В обґрунтування позову зазначено про те, що у митного органу не було законодавчо визначених підстав для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості товарів за ціною контракту, оскільки на підтвердження кількісних і вартісних показників імпортованого товару, повноти достовірності його митної вартості, заявленої за першим методом, було надано вичерпний перелік документів, як того вимагає ст. 58 Митного кодексу України.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі Миколаївська митниця ДФС, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, на неповне дослідження всіх обставин справи, ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової - про відмову в задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження, у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.197 КАС України, у зв'язку із неявкою сторін, належним чином сповіщених про день, час та місце розгляду справи.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що основним видом його діяльності ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» є виробництво глинозему (оксиду алюмінію), який в свою чергу є основним вихідним матеріалом для виробництва алюмінію.

Відповідно до технології виробництва підприємство виготовляє глинозем шляхом перероблення металургійних бокситів, які вилужнюють у міцному лужному розчині. Для приготування цього розчину використовують гідроксид натрію (сода каустична).

03 грудня 2015 року ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» уклав контракт №RF/RD/01-16/15-517 з ВАТ «Единая торговая компанія» (г. Стелитамак, РФ) на поставку гідроксиду натрію сумарним обсягом близько (+/-) 48000 тонн, на загальну орієнтовну суму 20 000 000 доларів США (+/-) (а.с.17-25).

Відповідно до п.2.2 Контракту ціна за 1 тону товару розраховується за формулою середнє котирування FOB MED Low агентства ICIS за два місяця, що передували періоду відвантаження з 21 числа першого місяця до 20 числа другого місяця мінус 60 доларів США.

Розрахована ціна зазначається в специфікації, що підписується кожного разу до 25 числа місяця, який передує відвантаженню.

Також, п.3.2 Контракту передбачено, що вантажовідправником по цьому контракту можуть бути ВАТ «Химпром» (м. Новочебоксарск, РФ), ВАТ «Каустик» (м. Волгоград, РФ), ООО «Новомосковський хлор» (м. Новомосковськ, РФ), ЗАТ «Транснефтехим» (м. Москва, РФ), ВАТ «БСК» (м. Стерлитамак, РФ), а також будь-які інші відправники на розсуд продавця.

27 січня 2016 року ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» та ВАТ «Единая торговая компанія» підписали специфікацію №2 про визначення ціни на гідроксид натрію (сода каустична) на поставку 4000 +/- 5% тонн у лютому 2016 року - 205 доларів США (а.с.26).

11 березня 2016 року ВАТ «Единая торговая компанія» поставило на адресу позивача 57,592 т гідроксиду натрію на загальну суму 11 806,36 доларів США (205,00 доларів за тонну). При цьому, відповідно до інвойсу №НР-01 від 20 лютого 2016 року в якості вантажовідправника зазначено ТОВ «Гало Полимер Кирово-Чепецк» (РФ) (а.с.39).

11 березня 2016 року ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» до Миколаївської митниці була подана електронна митна декларація №504010000/2016/000602 про оформлення 57,592 т соди каустичної, гідроксид натрію, на суму 11 806,36 доларів США, яка надійшла від ТОВ «Гало Полимер Кирово-Чепецк» (РФ), в якій визначена митна вартість імпортованих товарів за основним методом (ціною Контракту) - 205 доларів США за тонну, на загальну суму 11 806,36 доларів США. та подано наступні документи (а.с.28):

- контракт №RF/RD/01-16/15-517 від 03 грудня 2015 року;

- специфікація № 2;

- інвойс № НР-01 від 20 лютого 2016 року;

- накладні СМГС №№21129836, 21130070;

- підтвердження позитивного походження радіологічного та екологічного контролю (штампи);

- сертифікат походження товару № від 24 лютого 2016 року;

- сертифікати якості за №№7951/55384, 7952/55386, 7953/55387, 7954/55388.

Під час перевірки митної вартості за митною декларацією №504010000/2016/000602 від 11 березня 2016 року спрацювала форма контролю системи управління ризиками.

Відповідач відмовив у визнанні митної вартості товарів за основним (першим) методом на підставі того, що подані декларантом документи не містять усіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а саме:

- відсутня інформація щодо страхування оцінюваного товару;

- відсутня інформація щодо особливих умов перевезення;

- неподані повні відомості щодо ціни товару;

- є сумніви щодо ідентичності інформації, зазначеній у рахунку-фактурі.

Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України, митний орган повідомленням №21686 від 11 березня 2016 року витребував у позивача для підтвердження митної вартості наступні документи:

1) бухгалтерську документацію:

- щодо оплати складових митної вартості (страхування);

- страховий поліс;

- щодо формування ціни товару з документальним обґрунтуванням ціни товару (зокрема, витрат на доставку товару до пункту призначення, страхування, зниження на 60 дол.) тощо;

2) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовленні спеціалізованими експертними організаціями;

3) договір з третіми особами, пов'язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

4) копію митної декларації країни відправлення;

5) договір №1549/17/15 від 18 лютого 2016 року, зазначений у графі 15 накладної №2129836, №21130070 від 26 лютого 2016 року (а.с.30).

14 березня 2016 року позивач, на виконання зазначеного запиту, надав:

- інформацію біржових котирувань за останні 3 тижні;

- копію митної декларації країни відправлення № 10408103/2002/0000227 від 20 лютого 2016 року;

- копію договору особливих умов перевезення № 1549/17/15 від 07 грудня 2015 року та лист підтвердження ідентичності підпису головного бухгалтера та керівника № 250/723 від 14 березня 2016 року.

Також, декларант повідомив, що попередня оплата товару не здійснювалась, оскільки це не передбачено договором, що відсутнє страхування товару, оскільки поставка за правилами Інкотермс 2010 здійснювалася на умовах СРТ, а витрати на транспортування до місця призначення включені у вартість.

До того ж, як наголосив позивач, договори з третіми особами, пов'язані з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається не укладалися, оскільки він є кінцевим споживачем продукту, а формування ціни шляхом зменшення її на 60 дол. є результатом комерційних переговорів і регламентується п.2.2. контракту (а.с.31).

Суб'єкт владних повноважень не прийняв до уваги надані декларантом документи та пояснення, дійшовши висновку про корегування митної вартості товару, заявленої за ціною договору.

14 березня 2016 року Миколаївською митницею ДФС прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №504000006/2016/000008/2, відповідно до якого, загальна вартість товару визначена в розмірі 26 164,05 доларів США, тобто 454,30 доларів США за тонну (а.с.32).

14 березня 2016 року Миколаївською митницею прийнято Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №504010000/2016/000111, у зв'язку з тим, що:

- відсутнє документальне підтвердження вартості товару у зв'язку з наданою знижкою в 60 доларів США;

- не надано документацію щодо оплати складових митної вартості (страхування, витрат на доставку товару);

- не надано договір (угоду, контракт) з третіми особами (а.с.34-36).

Приймаючи рішення про визнання митної вартості товару, відповідач використав резервний метод, на підставі раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

За основу для коригування митної вартості відповідачем була взята митна декларація від 11 березня 2016 року №204050002/2016/352.

Позивачу, на підставі його заяви та надання гарантій, відповідно до розділу X Митного кодексу України, дозволили випустити товар у вільний обіг.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що наданими до митного оформлення документами підтверджується визначена декларантом митна вартість товару, у зв'язку з чим дії відповідача по коригуванню митної вартості за другорядним методом є неправомірними, а тому спірні рішення митного органу підлягають скасуванню.

Роблячи такий висновок, суд першої інстанції керувався положеннями Митного кодексу України та правовим висновком Верховного Суду України, висловленим в постанові від 30 червня 2015 року.

Згідно із вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.159 КАС України, виходячи з наступного.

Перелік документів, які декларант має надати митному органу для підтвердження митної вартості товару, визначений у ст.53 Митного кодексу України.

Відповідно до ч.2 цієї статті документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами ч.3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений в даній нормі закону.

Згідно ч.4 ст.53 цього Кодексу, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

При цьому, ч.5, 6 ст.53 Митного кодексу України визначено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Одним із доводів апеляційної скарги є ствердження про те, що імпортований товар відноситься до небезпечних вантажів, а тому повинен бути застрахований, а вказана сума входити до митної вартості товару.

При цьому, апелянт посилається на вимоги п.8.1 ГОСТу 55064-2012, які встановлюють, що сода каустична (їдкий натрій) є негорюча та пожежобезпечна речовина, її перевезення здійснюється у відповідності з правилами перевезення небезпечних вантажів.

Проте, колегія суддів вважає, що посилання на даний нормативний акт є недоречним, оскільки він встановлює правила транспортування та зберігання даної речовини.

Враховуючи природні властивості придбаного товару, позивачем до митниці був наданий договір особливих умов перевезення №1549/17/15 від 07 грудня 2015 року (а.с.65-68).

Є встановленими обставини, що страхування товару декларантом не здійснювалося, оскільки за умовами поставки - СРТ у покупця немає обов'язку перед продавцем щодо укладення договору страхування.

Далі, апелянт наполягає на тому, що відповідно до статті VII ГАТТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховуються митні платежі або аналогічного товару .

Апелянт вважає, що під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеному законодавством імпортуючої країни, такий аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умови повної конкуренції.

Посилаючись на положення вказаної статті Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, а також на митну декларацію від 11 березня 2016 року №204050002/2016/352 щодо розмитнення аналогічного товару за митною вартістю - 0,4543 S/кг NaОН, апелянт, таким чином, обґрунтовує своє рішення щодо застосування другорядного методу.

Аналізуючи вказані доводи апелянта, колегія суддів бажає звернути увагу на наступне.

Відповідно до Угоди про застосування статті VII ГАТТ митна вартість імпортних товарів є контрактною, тобто фактично сплаченою ціною, або такою, що підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт до країни імпорту.

Саме визначена в зовнішньоторговому контракті ціна (вартість) товару є вихідною базою (основою) для визначення митної вартості товару. На практиці часто використовується поняття "світові ціни".

Світові ціни - це експортні ціни основних постачальників конкретного товару й імпортні ціни в головних центрах імпорту цього товару.

Кількісні (прогресивні) знижки - це відрахування від ціни, основу якої становить обсяг покупки за певний період часу.

Застосовуються також знижки до товарів серійного виробництва, оскільки при виготовленні великої кількості виробів одного типу знижуються витрати на одиницю продукції. Окрім того, продавець пропонуватиме знижки за купівлю більшого обсягу, оскільки це надає йому можливість зменшити витрати і, отже, передати частину збережених коштів своїм покупцям.

Спеціальні знижки продавець може надавати покупцям, що становлять для нього найбільший інтерес.

Розмір знижки залежить від багатьох факторів - характеру угоди, умов постачання і платежу, взаємовідносин з покупцями і кон'юнктури ринку в момент укладання угоди та ін.

При розробці знижок враховуються інтереси як покупця, так і продавця. За характером обороту знижки поділяються на оптові, закупівельні, роздрібні і договірні.

Як вбачається з Контракту, він розрахований на тривалу співпрацю, на великий обсяг поставки.

Також необхідно розуміти, що «-60 доларів США», передбачені п.2.2 Контракту не є знижкою, оскільки ціна FOB MED Low (ICIS) не є звичайною ціною продажу цього товару ВАТ «Единая торговая компанія».

«FOB MED Low» та «-60 доларів США» є операндами у формулі ціни за Контрактом, де «FOB MED Low» - зменшуване, а «-60 доларів США» - від'ємник.

Індекс «FOB MED Low» не має ніякого зобов'язального значення для учасників торговельних відносин. Це усереднений результат щодо ціни на товар на світових ринках, за відомостями агентства ICIS. Інші рейтингові агентства, біржі, торговельні системи, можуть надавати відмінні від нього котирування.

Обрання сторонами Контракту «FOB MED Low» агентства ICIS за базову операнду у формулі обрахунку ціни товару, є результатом домовленості сторін за договором про що, позивач повідомляв відповідачу 14 березня 2016 року.

Надання переваги сторонами договору плаваючої ціни на товар відповідає практики ділового обігу та обумовлено волатильністю цін на соду каустичну на світових ринках.

Суд апеляційної інстанції підкреслює, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування методу визначення митної вартості товару, обраного декларантом, і не може бути безумовною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом її визначення.

В апеляційній скарзі митним органом зазначено, що під час митного оформлення декларантом не надавалося платіжне доручення №1348 від 18 березня 2016 року, згідно якого покупцем перераховано продавцю 43 697,00 дол. США за поставлений товар.

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що такі вимоги до декларанта при проведенні процедури розмитнення не заявлялись, вперше таке зауваження з боку апелянта з'явилося в апеляційній скарзі.

Водночас, такі обставини пояснюються тим, що позивач не мав можливості надати дане платіжне доручення, оскільки поставка та розмитнення товару відбувалися 11 березня 2016 року, а вказаний документ датований 18 березня 2016 року, відповідно до умов розрахунку, встановлених п.5.1 Контракту (а.с.42).

Поряд з цим, вартість імпортованого товару, що узгоджена в Контракті співпадає з даними платіжного доручення, тобто заявлена позивачем митна вартість товару відповідає ціні господарській операції та є сплаченою у повному обсязі.

Крім цього, апелянт у скарзі посилається на те, що продавець (ВАТ «Единая торговая компанія») не є виробником товару, а тому позивач повинен був надати договори, укладені продавцем із виробником товару, який поставлявся позивачу за Контрактом.

З цього приводу матеріали справи містять листування, згідно з яким позивач звертався до продавця з відповідним запитом від 02 лютого 2016 року, проте ВАТ «Единая торговая компанія» відмовило листом від 09 лютого 2016 року в наданні документів, оскільки зазначені відомості є їх комерційною таємницею, яка не підлягає розголошенню (а.с.52-53).

Також, декларантом надано обґрунтоване пояснення з приводу того, що договори із третіми особами надати неможливо, так як вони не укладались, оскільки позивач є кінцевим споживачем товару.

Як визначено в ст.49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

- основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

- другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною контракту (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм, дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить необхідність обґрунтування неможливості обрання першого методу визначення митної вартості.

Викладене дає підстави вважати, що митницею не доведено наявності підстав для коригування заявленої позивачем митної вартості за допомогою другорядного методу - резервного.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права чи порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Миколаївської митниці ДФС - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Миколаївської митниці ДФС про визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості товарів та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова