Справа № 725/1464/17
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/1464/17

Головуючий у 1-й інстанції: Скуляк І.А.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

13 червня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Смілянця Е. С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області на постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 07 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області до ОСОБА_2 про примусове видворення з території України,

В С Т А Н О В И В :

Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області звернулось до Першотравневого районного суду міста Чернівці із позовом про примусове видворення з території України громадянки ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2.

Постановою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 07 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 07 квітня 2017 року скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного зясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Сторони у справі повноважних представників у судове засідання не направили, хоча повідомлялись про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню, з прийняттям нової постанови про задоволення позову, з наступних підстав.

Встановлено, що згідно паспорта громадянки РФ ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, остання 11.10.2016 року в'їхала на територію України.

Рішенням позивача №64 від 26.01.2017р. встановлено, що громадянка РФ ОСОБА_2 знаходиться на території України більш ніж 90 днів, термін перебування не продовжила та ухиляється від виїзду з території України. У зв'язку із викладеним вирішено примусово повернути з України громадянку РФ ОСОБА_2, зобов'язано відповідача покинути територію України до 23.02.2017р.

Відповідач ознайомилась із вказаним рішенням та зобов'язалась покинути територію України не пізніше 23.02.2017р.

Крім того, громадянку РФ ОСОБА_2 була притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення порядку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України за ч.1 ст. 203 КУпАП, на підставі постанови УДМС у Чернівецькій області ПН МЧВ 034588 від 26.01.2017р.

30.03.2017р. в ході здійснення контролю за виконанням іноземцями рішень про примусове повернення з України працівниками Глибоцького районного сектору УДМС України в Чернівецькій області було виявлено громадянку РФ ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка не виконала рішення про примусове повернення її з території України від 26.01.2017р. і знаходиться на території України незаконно, чим порушила встановлені правила перебування іноземців на території України.

У зв'язку із викладеними обставинами громадянку РФ ОСОБА_2 була повторно притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення порядку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України за ч.1 ст. 203 КУпАП, на підставі постанови УДМС у Чернівецькій області ПН МЧВ 034602 від 30.03.2017р.

Зважаючи на вказані обставини позивач звернувся до суду із позовом про примусове видворення з території України громадянки ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка 08 квітня 2017 року самостійно залишає територію України, підтвердила в судовому засіданні, а представник управління державної міграційної України в Чернівецькій області в позовній заяві не визначила країну до якої, на її думку слід видворити ОСОБА_2 з території України.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон) визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

За змістом ч.3 ст.9, ч.15 ст.4 Закону іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно абзацу 2 п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150, (далі - Порядок) іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі вїзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком вїзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст.26 Закону).

Згідно матеріалів справи встановлено, що громадянка ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2 знаходячись на території України більш ніж 90 днів протягом 180 днів, перевищила встановлений п.2 Порядку термін тимчасового перебування іноземців на території України, чим порушила вимоги ч. 3 ст. 9 та ч.15 ст.4 Закону. Оскільки громадянка ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2 самостійно у чітко визначені терміни рішення про примусове повернення не виконала, територію України не покинула і надалі нелегально знаходиться в Україні, то, відповідно до ч.1 ст.30 Закону вона підлягає примусовому видворенню за межі території України.

Статтею 31 Закону визначено вичерпний обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Також забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

В ході апеляційного перегляду даної справи не було встановлено обставин, передбачених ст. ст. 30, 31 Закону, які б виключали прийняття судом рішення про примусове видворення відповідача за межі України, а тому судова колегія приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача щодо примусового видворення відповідача за межі України.

Судом також встановлено, що відповідачка 09.04.2017р. самостійно залишила територію України. Разом з цим, дана обставина свідчить лише про несвоєчасне виконання відповідачем рішення позивача №64 від 26.01.2017р.

При цьому, станом на час прийняття постанови Першотравневого районного суду міста Чернівці від 07 квітня 2017 року відповідач не виконала рішення позивача №64 від 26.01.2017р., адже не покинула територію України і нелегально знаходилася в Україні, тобто вона підлягала примусовому видворенню за межі території України. Отже, суд першої інстанції не мав достатніх підстав для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийнята постанова не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової про задоволення позову в повному обсязі.

На підставі п. 5 ч. 2 ст. 256 КАС України постанову про примусове видворення відповідача слід звернути до негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області задовольнити.

Постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 07 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області до ОСОБА_2 про примусове видворення з території України скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов задовольнити.

Видворити громадянку ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_2 за межі України в примусовому порядку.

Постанову звернути до негайного виконання.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5