Справа № 804/9144/16
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2017-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2017 р. Справа № 804/9144/16
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Тулянцева І.В. розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про зобов'язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про зобов'язання вчинити певні дії.
Позивач у судове засідання не прибув. Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні та просить задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідач - Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України у судове засідання не прибув, надав до суду пояснення на адміністративний позов, зі змісту яких вбачається, що Департамент не заперечує проти заявлених до нього позовних вимог. Так, позивачу при звільненні в березні 2016 року було нараховано одноразову грошову допомогу у розмірі 99 702,31 грн. із розрахунку 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та зроблено заявку до Національної поліції України для фінансування коштів на виплату зазначеної допомоги, проте повний розрахунок з ОСОБА_1 на даний час не здійснений. Департаментом здійснюються заходи щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, у зв'язку із чим, відповідач по відношенню до позивача діє на підставі та у межах повноважень і способу, що передбачені Конституцією та законами України.
Ухвалою від 02.06.2017 року було відмовлено у задоволенні клопотання Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та на підставі частин 4 та 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.
У відповідності до положень ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалено розглянути справу в порядку письмового провадження.
Розглянувши подані документи, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.
20 жовтня 1992 року ОСОБА_1 був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ, що підтверджується записом № 6 в трудовій книжці серії БТ № 5644106.
Згідно запису № 7 вказаної трудової книжки позивач був звільнений з органів внутрішніх справ України 06 листопада 2015 року та 07 листопада 2015 року наказом Національної Поліції України від 07.11.2015 року № 13 о/с був прийнятий на службу до Національної Поліції України, що підтверджується записом № 8 трудовій книжці.
На підставі наказу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 16 березня 2016 року №29 о/с підполковника поліції ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Управління внутрішньої безпеки в Дніпропетровській області Департаменту внутрішньої безпеки, звільнено зі служби в поліції в запас Збройних сил (з постановкою на військовий облік) на підставі підпункту 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 17 березня 2016 року.
Згідно вказаного наказу, вислуга років позивача на день звільнення складає: у календарному обчисленні для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби та стажу служби в поліції для виплати надбавки за вислугою року - 25 років 02 місяці 23 дні; на пільгових умовах - 10 років 03 місяці 08 днів. Усього для призначення пенсії: 35 років 06 місяців 08 днів.
06 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, оскільки при звільненні зі служби в березні 2016 року така допомога відповідачем виплачена не була.
Листом від 20.10.2016 року № 7874/42-02/14-16 Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України повідомив позивача, що йому нарахована одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що складає 99 702,31 грн., проте виплата не може бути здійснена через відсутність у кошторисі Департамента видатків на виплату вказаної допомоги і відсутністю коштів, які б мав надати Департамент фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість вказаних висновків відповідача на відповідність вимогам частини 3 статті Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
Згідно з ч. 1 статті 13 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі - Закон України № 580-VIII) систему поліції складають: центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції.
Відповідно до частини 1 статті 15 Закон України від 02.07.2015 року № 580-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) територіальні органи поліції утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.
Пунктом 7 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, встановлено, що Національна поліція здійснює свої повноваження через центральний орган управління та утворені в установленому порядку територіальні (у тому числі міжрегіональні) органи в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах.
За приписами статті 102 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII, пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Частиною 2 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII, передбачено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Частиною четвертою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII закріплено, що виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.
У пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
При цьому суд зауважує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.
При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на відсутність у Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, як у бюджетної установи, фінансування коштів на виплату зазначеної допомоги, оскільки обмежене фінансування бюджетних установ, які діють як суб'єкти владних повноважень, не є підставою для невиконання покладених на них законом і підзаконними актами обов'язків щодо виконання обов'язків, зокрема, виплати одноразової грошової допомоги.
Згідно з ч. 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, прож.: АДРЕСА_1) одноразову грошову допомогу у розмірі 99 702,31 грн. (дев'яносто дев'ять тисяч сімсот дві гривні тридцять одна коп.).
Стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень судові витрати у розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять коп.) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, прож.: АДРЕСА_1).
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений 09.06.2017 року.

Суддя І.В. Тулянцева