Справа № 820/2284/16
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2017 року м. Київ К/800/18888/16

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Калашнікової О.В., Кравцова О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до публічного акціонерного товариства «Турбоатом» про стягнення адміністративно-господарських санкцій, за касаційною скаргою Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25 травня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року Харківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Турбоатом», в якому просило стягнути з відповідача на його користь адміністративно-господарські санкції за незайняті роботі місця, призначені для працевлаштування інвалідів, в сумі 495905,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалось на невиконання відповідачем вимог статей 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 25 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Харківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить їх скасувати як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову.

У запереченні на касаційну скаргу публічне акціонерне товариство «Турбоатом», посилаючись на законність судових рішень, просить залишити їх без змін.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у касаційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з формою 10-ПІ від 18.02.2016 «Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів» за 2015 рік середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу публічного акціонерного товариства «Турбоатом» у 2015 році становила 4697 осіб. Кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати у відповідача на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», складає 188 особи, а середньооблікова кількість працюючих інвалідів становить 180 осіб.

В зв'язку з невиконанням відповідачем вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, позивачем було нараховано відповідачу адміністративно-господарські санкції в сумі 495905,84 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, прийшов до висновку, що відповідачем виконано усі встановлені законодавством обов'язки із забезпечення працевлаштування інвалідів відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а відтак про відсутність підстав для накладення на нього адміністративно-господарських санкцій.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі - Закон) для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 20 Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком або ж збором (обов'язковим платежем), і розцінюються як захід впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі вчиненням правопорушення.

За правилами статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 18 Закону працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

Законом України від 23 лютого 2006 року № 3483-IV «Про внесення змін до деяких законів України щодо реалізації інвалідами права на трудову зайнятість» зазначену статтю було викладено в іншій редакції, а Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» доповнено статтею 18-1. Вказаною статтею визначено, що інвалід який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний.

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Таким чином, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Судами встановлено, що відповідачем в 2015 році на адресу Харківського міського центру зайнятості вчасно направлялись звіти за формою 3-ПН, якими воно інформувало орган державної служби зайнятості про наявність вакантних робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Враховуючи те, що відповідачем виконані вимоги, покладені на нього Законом, а чинне законодавство не зобов'язує підприємство самостійно займатися пошуком та працевлаштуванням інвалідів, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для накладення на відповідача адміністративно-господарських санкцій, а відтак про відмову у задоволенні позову.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 16 квітня 2013 року № 21-81а13.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного суду України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло б призвести до невірного вирішення спору, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Харківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - відхилити, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25 травня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді