Справа № 524/5693/16-а
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 р.Справа № 524/5693/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Калиновського В.А. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької міської ради Полтавської області на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.03.2017р. по справі № 524/5693/16-а

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Кременчуцької міської ради Полтавської області

про визнання протиправними та скасування окремих положень рішення органу місцевого самоврядування,

ВСТАНОВИЛА:

ФОП ОСОБА_3.( далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Кременчуцької міської Ради Полтавської області ( далі - відповідач) в якому просила суд: визнати протиправними та скасувати окремі положення рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 27 квітня 2016 року «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок»:- в пункті 7 рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 27 квітня 2016 року «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок» дату укладення майбутнього договору оренди землі із нею ФОП ОСОБА_3.«03 лютого 2014 року»; - підпункт 7.2.4. пункту 7.2. рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 27 квітня 2016 року «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок» яким зобов»язано її фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 в місячний термін після державної реєстрації права оренди земельної ділянки нарахувати та сплатити орендну плату за фактичне використання земельної ділянки площею 5099 кв.м. в розмірі 3% від грошової оцінки землі за період з 03 лютого 2014 року - дня смерті фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , до дня державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23.03.2017 року адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 - задоволено.

Визнано протиправними та скасовано окремі положення в п. 7 рішення VII сесії Кременчуцької міської Ради VII cкликання від 27 квітня 2016 року « Про поновлення договорів оренди земельних ділянок » в частині щодо:

- дати укладення договору оренди земельної ділянки площею 5099 кв. м. ( кадастровий номер НОМЕР_1 ) для експлуатації та обслуговування відкритої стоянки автотранспорту по АДРЕСА_1 між Кременчуцькою міською Радою Полтавської області та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 - « 03 лютого 2014 року »;

- покладення зобов'язання на фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 в місячний термін після державної реєстрації права оренди земельної ділянки нарахувати та сплатити орендну плату за фактичне використання земельної ділянки площею 5099 кв.м. ( кадастровий номер НОМЕР_1 ) для експлуатації та обслуговування відкритої стоянки автотранспорту по АДРЕСА_1 ( п.п.7.2.4. ).

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідачем зазначено, що вважає постанову суду першої інстанції в частині задоволення позову незаконною та необґрунтованою у зв»язку з неповним з»ясуванням судом, обставин, що мали значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, вивчивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що у грудні 2015 року позивач звернулась до Кременчуцької міської ради Полтавської області з заявою про надання їй в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_1, Полтавської області, яка використовувалася раніше для стоянки власного автотранспорту.

Встановлено, що рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 27 квітня 2016 року «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок» прийнятим на УІІ сесії міськради VІІ скликання, зокрема пунктом 7 цього рішення було затверджено позивачу - фізичній особі підприємцю ОСОБА_3 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для експлуатації та обслуговування відкритої стоянки автотранспорту по АДРЕСА_1.

Вирішено, що за умови виконання - ОСОБА_3 пункту 7.2. цього рішення, поновити - позивачу шляхом укладення договору оренди землі з 03 лютого 2014 року строком на 15 років з дати державної реєстрації права оренди земельної ділянки, договір оренди землі, зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування землею, договір оренди землі 11 квітня 2008 за №71, укладений між Кременчуцькою міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, спадкоємцем усіх майнових та немайнових прав та обов»язків якого є фізична особа-підприємець ОСОБА_3, зі зміною умов, на підставі якого у користуванні перебувала земельна ділянка площею 5099 (кадастровий номер НОМЕР_1 ) для експлуатації та обслуговування відкритої стоянки автотранспорту (код КВЦПЗ В 03.09) по АДРЕСА_1. Встановивши плату за землю в розмірі 3% від грошової оцінки землі щорічно.

Встановлено, що виходячи з підпункту 7.2.4. пункту 7.2. оскаржуваного рішення позивач зобов»язана в місячний термін після державної реєстрації права оренди земельної ділянки нарахувати та сплатити орендну плату за фактичне використання земельної ділянки площею 5099 кв.м. в розмірі 3% від грошової оцінки землі за період з 03 лютого 2014 - дня смерті фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, до дня державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не подав належні і допустимі, безспірні і достовірні докази на спростування позову, встановлених і наведених судом обставин, а також на підтвердження факту правомірності дій відповідача при ухваленні 27 квітня 2016 року спірного рішення в оскаржені позивачем частини щодо строку оренди земельної ділянки та сплати орендної плати.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 лютого 2008 року між відповідачемКременчуцькою міською Радою Полтавської області та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4, який помер 03 лютого 2014 року та який доводиться позивачеві батьком, було укладено договір оренди спірної земельної ділянки.

Строк дії цього договору оренди закінчився у 2013 році. Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 не укладав новий договір оренди спірної земельної ділянки з відповідачем.

Позивач після смерті батька Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 прийняла спадщину, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13 квітня 2016 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 334.

ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа - підприємець з 19 січня 2016 року.

Після ухвалення 27 квітня 2016 року відповідачем Кременчуцькою міською Радою Полтавської області частково оскарженого рішення позивачем, між позивачем та відповідачем договір оренди земельної ділянки не укладався.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Не підлягають передачі в оренду земельні ділянки, штучно створені у межах прибережної захисної смуги чи смуги відведення, на землях лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду, розташованих у прибережній захисній смузі водних об'єктів, крім випадків, передбачених законом.

Строк оренди земельної ділянки не може перевищувати 50 років.

Право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного капіталу власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом.

Орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда).

Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

У відповідності до ст. 117 ЗК України, передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

До земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об'єктів у комунальну власність.

До земель комунальної власності, які не можуть передаватися у державну власність, належать земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об'єктів у державну власність.

Так, у п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не надав доказів правомірності дій при ухваленні 27 квітня 2016 року спірного рішення в оскарженій позивачем частині щодо строку оренди земельної ділянки та сплати орендної плати.

Згідно частини першої статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими з вище зазначених підстав і висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів, дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької міської ради Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.03.2017р. по справі № 524/5693/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бондар В.О.
Судді(підпис) (підпис) Калиновський В.А. Калитка О.М.
Повний текст ухвали виготовлений 19.06.2017 р.