Справа № П/811/340/17
Суддя: С.В. Дегтярьова
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 року Справа № П/811/340/17

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Дегтярьової С.В., розглянувши адміністративну справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

відповідача: Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області

про визнання протиправними та скасування розрахунку плати за проїзд і постанови

за участю:

секретаря судового засідання - Черної О.Ю.,

представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом до управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області про:

- визнання протиправним і скасування розрахунку управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області б/н від 15.02.2017 щодо плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №ВА0111060;

- визнання протиправною та скасування постанови управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області серії ВА №0110030 від 01.03.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на протиправність дій відповідача під час здійснення габаритно-вагового контролю, зокрема, на неповідомлення відповідачем про підстави та графік проведення перевірки, ненадання документів, підтверджуючих відповідність використовуваного обладнання встановленим нормам.

Також, посилався на те, що відповідачем, в порушення п.31-1 Порядку "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007, застосовано при розрахунку позивачу плати за проїзд великовагового транспортного засобу загальну відстань перевезення вантажу. Оскільки, необхідно було застосувати відстань, яка пройдена транспортним засобом позивача, що становить 248 км.

Крім того, посилався на те, що згідно п.22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 маса вантажу не повинна перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу. Тому, на думку позивача, відповідачем протиправно складено стосовно нього акт про порушення, оскільки, максимальне навантаження на задню ось його автомобіля за технічними характеристиками можлива до 12900 кг.

Представник відповідача надав до суду заперечення, в якому просив в задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи це тим, що відповідач при складанні оскаржуваного розрахунку та прийнятті постанови діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Також, посилався на те, що акт про перевищення позивачем нормативів вагових параметрів складено за порушення, які мали місце, а оскаржувану постанову прийнято із дотриманням процедури, встановленої законодавством.

Позивач в судове засідання не з'явився, представник подав заяву про розгляд справи без участі (а.с.70).

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с.63, 69).

Суд не вбачає перешкод для розгляду справи за відсутності сторін.

На підставі ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

15 квітня 2017 року державними інспекторами управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області, при проведенні рейдової перевірки у пункті габаритно-вагового контролю автомобільної дороги М-12 "Стрій-Тепнопіль-Кіровоград-Знам'янка", 716 км. + 405 м. здійснено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля марки VOLVO, модель - FH 12/380, державний номерний знак НОМЕР_1, власником якого є фізична особа-підприємець ОСОБА_1, під час якого встановлено перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, про що складено відповідну довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акт №0110087 (а.с.32, 34-35).

Відповідно до п.3 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 (далі- Порядок №879), габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно п.4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок №1567), державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

До матеріалів справи відповідачем копію направлення на перевірку від 14.02.2017 року, наказу про затвердження щотижневого графіка проведення рейдових перевірок №121 від 10.02.2017 року та самого графіка, а також документи на ваги та документальні докази проведення повірки вагів, а тому суд дійшов висновку про наявність у відповідача повноважень щодо здійснення габаритно-вагового контролю вантажних транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування (а.с.38-58).

Відповідно до акту перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів №0110087 від 15.02.2017 року за результатами габаритно-вагового контролю автомобіля VOLVO, модель - FH 12/380, державний номерний знак НОМЕР_1, власником якого є фізична особа-підприємець ОСОБА_1, встановлено, що навантаження на одиночну вісь даного транспортного засобу становить 12420 кг замість 11000 кг, що також підтверджуються чеком зважування від 15.02.2017 (12520-54-46) (а.с.35, 37).

В адміністративному позові ОСОБА_1 зазначено: "…Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху визначене допустиме навантаження на осі, а саме: маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу. Враховуючи вказану норму законодавства, а також технічні характеристики мого автомобіля (максимальне навантаження на задню ось - 12900 кг), вважаю, що у відповідача взагалі не було законних підстав складати на мене акт про порушення…".

Суд не приймає до уваги такі посилання позивача з наступних підстав.

Відповідно до п.22.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306 (далі за текстом - Правила №1306), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

При цьому, п.22.5 Правил №1306 встановлено, що рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється (зацитований же позивачем зміст пункту п.22.5 дійсності не відподає).

З системного аналізу даних норм, встановлено, що існує обмеження на перевезення вантажу, маса якого і розподіл навантаження на осі перевищує величину, визначену технічною характеристикою автомобіля, а також існує заборона на рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами.

Таким чином, перевізник повинен дотримуватись і технічних характеристик (не навантажувати на автомобіль більше його технічних можливостей (причому це стосується не тільки вантажних, а й легкових автомобілів)), і не допускати перевантаження на ось більше 11 т.

Суд вважає, що позиція ОСОБА_1 щодо відсутності заборони на рух транспортного засобу з перевантаженням на одну ось у випадку наявності такої технічної можливості гарантованої виробником транспортного засобу є помилковою.

Судом встановлено, що на підставі акту №0110087 від 15.02.2017 року відповідачем здійснено розрахунок б/н від 15.02.2017 щодо плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, згідно якого позивачу нараховано плату за проїзд у розмірі 821,34 євро (а.с.33).

Частиною 2 статті 29 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 р. №3353-ХІІ визначено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Згідно з п.27 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 р. №879 (далі за текстом - Порядок №879) плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд.

Розмір плати за проїзд визначається у відповідності до п.30 Порядку №879, згідно якого Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такою транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою:

П = (Рзм + Рнв + Рг) х В,

де П - розмір плати за проїзд;

Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

В - відстань перевезення, кілометрів.

Згідно пункту 31-1 Порядку габаритно-вагового контролю, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.

К-3 (коефіцієнт збільшення плати за проїзд (у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру до від 10 до 40 відсотків).

Згідно розрахунку б/н від 15.02.2017 щодо плати за проїзд перевищення допустимого навантаження на одиночну вісь становить 1420 кг, розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за кожен кілометр відстані становить 0,27, відстань - 1014 км.

Отже, враховуючи положення вищенаведених норм, суд погоджується з позицією відповідача щодо суми плати за проїзд, яка зазначена у оскаржуваному розрахунку та становить 821,34 євро (0,27х1014х3) (а.с.33).

При цьому суд не приймає позицію ОСОБА_1 щодо нарахування плати за проїзд за 248, а не 1014 км.

Так, в позові позивач вказує, що ним пройдено лише 248 км, а не 1014 км.

В матеріалах справи міститься копія товарно-транспортної накладної, на вантаж, що перевозився позивачем, в якій вказано, що маршрут ОСОБА_1 складає Полтава-Яремче (Івано-Франківської області)). При цьому позивач сам стверджував, що після зважування він свій рух продовжив до кінцевої точки, а тому позиція щодо 248 км судом не приймається (а.с.31).

Додатково позивач стверджує в позові про те, що оскаржуваний розрахунок виконано відповідно до акту про перевищення транспортним засобом нормативно-габаритних параметрів ВА №0111060, який фактично жодним чином не має відношення до складеного щодо позивача акту ВА №0110087.

Суд звертає увагу позивача на те, що акт ВА №0111060 - не є актом про перевищення транспортним засобом нормативно-габаритних параметрів, а є актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, що також складався 15.02.2017 року та на якому ОСОБА_1 власноручно зробив напис "я заперечую, не згоден" (а.с.32).

При цьому, в розрахунку, на який посилається позивач, не вказано що акт ВА №0111060 є саме актом про перевищення транспортним засобом нормативно-габаритних параметрів; в назві розрахунку вказано наступне: "...до акту №ВА 0111060 від 15.02.2017 року..." (а.с.33).

Актом же про перевищення транспортним засобом нормативно-габаритних параметрів є саме акт ВА №0110087 від 15.02.2017 року (а.с.35).

З огляду на викладене, суд вважає розрахунок управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області б/н від 15.02.2017 року щодо плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №ВА0111060 прийнятим у відповідності до норм чинного законодавства України.

Судом встановлено, що при здійсненні перевірки виявлено порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 року №2344-III (далі - Закон №2344-III), що полягало у наданні послуг перевезення з перевищенням вагових обмежень без оформлення дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, про що складено акт №ВА0111060 від 15.02.2017 року (а.с.32).

Згідно ст.1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; великогабаритний транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з габаритних параметрів якого перевищує встановлені на території України допустимі параметри.

Відповідно до ч. 2 ст.48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Частиною 4 даної статті встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Таким чином, враховуючи встановлення судом факту перевезення позивачем вантажу з перевищенням вагових обмежень, суд погоджується з висновком відповідача про наявність в діях фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 порушення вимог ст.48 Закону №2344-III.

Судом встановлено, що 01.03.2017 року, на підставі акту №ВА0111060 від 15.02.2017 року, управлінням Укртрансбезпеки у Кіровоградській області прийнято оскаржувану постанову серії ВА №0110030 (а.с.29).

Згідно даної постанови у зв'язку з допущенням позивачем порушення вимог ст.48 Закону №2344-III до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 1700 грн.

В матеріалах справи містяться копії повідомлень управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області адресованих фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 про розгляд справи про порушення, які отримано позивачем, про що свідчить його особистий підпис (а.с.30).

У відповідності до п.п.25-27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 (далі за текстом - Порядок №1567) справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст.60 Закон №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на викладене, та з урахуванням встановленого судом факту порушення позивачем вимог ст.48 Закону №2344-III, що полягало у наданні послуг перевезення з перевищенням вагових обмежень без оформлення дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданого компетентними уповноваженими органами, або документу про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, суд дійшов висновку про правомірність застосування відповідачем до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу та прийняття оскаржуваної постанови у відповідності до норм чинного законодавства України.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши позицію суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Що стосується посилання ОСОБА_1 на протиправність дій управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області під час здійснення габаритно-вагового контролю щодо незатримання його, незваження повторно, тощо, то таку протиправну на його думку бездіяльність позивач мав право оскаржити до суду. Мотивування ж в цій частині у даному провадженні не відносяться до предмету спору та знаходяться поза межами позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до статті 94 КАС України, особі, що не є суб'єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 86, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України з дня отримання копії постанови у повному обсязі, апеляційної скарги.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду С.В. Дегтярьова