Справа № 642/916/17
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2017 р. Справа № 642/916/17

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.
суддів - Бенедик А.П. , Донець Л.О.
за участю секретаря судового засідання Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В с т а н о в и л а:

23 лютого 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ХОВК) у неподанні у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» (далі Закон № 2011-XII в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин);

зобов`язати відповідача подати розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом № 2011-XII та постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок № 975 в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) за формою, встановленою Додатком 13 до «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року № 530.

Також позивач просить зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходив військову службу в лавах Збройних сил СРСР, є учасником бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан. У період проходження служби отримав поранення, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні Афганістан, де велись бойові дії. Внаслідок поранення в подальшому отримав інвалідність - III групи.

У відповідь на звернення з приводу виплати одноразової грошової допомоги згідно положень ст. 16 Закону № 2011-XII відповідач листом № 407/ВСЗ від 16 лютого 2017 року повідомив його про відсутність правових підстав для здійснення виплати зазначеної допомоги Міністерством оборони України та порекомендував звернутися до Державної прикордонної служби. Крім того, відповідач зазначив про те, що позивачем наданий неповний пакет документів, а саме: не наданий документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Так, судовим рішенням визнана противоправною бездіяльність відповідача, що виразилася у неподанні у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом № 2011-XII і Порядком № 975.

Відповідач зобов`язаний подати розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом № 2011-XII і Порядком № 975, за формою, встановленою Додатком 13 до «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року № 530.

В задоволені позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Судом проведений розподіл судових витрат, - стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ХОВК на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішення суду вмотивовано висновком суду про безпідставність посилання відповідача відносно того, що позивачу необхідно звернутися до Державної прикордонної служби України для вирішення питання по суті та необґрунтованості висновку відповідача щодо ненадання позивачем повного пакету документів для можливості розгляду питання про подання висновку про виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом № 2011-XII і Порядком № 975.

Судом зазначено, що Порядок № 975 не містить визначення - якими саме документами необхідно підтверджувати причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) та докази того, що вказані ушкодження здоров`я настали не внаслідок протиправних дій заявника.
Пунктом 4.7 «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей», затвердженого чинним наказом Міністерства оборони України № 530 від 14 серпня 2014 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 року за № 1294/26071, визначено, що для отримання одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності особою також подається документ про обставини поранення - копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідка командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Разом з тим встановлено, що такий документ подається лише у разі, якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.
Крім того, пунктом 21.21 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, визначений порядок встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва) для учасників бойових дій при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби. Ці особи, незалежно від причин їх звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з довідкою про проходження військової служби і перебуванням у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва). Саме в такому порядку ЦВЛК Міністерства оборони України встановила причинний зв`язок поранення, контузії позивача з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

За висновком суду, вказаним Положенням передбачено, що категорія осіб, до якої належить позивач, при зверненні за отриманням одноразової грошової допомоги - не зобов`язана надавати додатково документ про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва). Таким чином, посилання відповідача на те, що позивачем не було надано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження - є помилковим.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі ХОВК, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, просить скасувати постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року та прийняти нове судове рішення по відмову в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 .

Скаржник зазначає, що позивач проходив строкову військову службу у прикордонних військах колишнього СРСР. Пунктом 1 ч. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 21 березня 1989 року № 10224-XI «Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ» прикордонні війська виведені із складу Збройний Сил СРСР, а абз. 2 п. 3 ч. 1 цього Указу визначено, що за прикордонними військами збережено існуючий порядок матеріально-технічного і фінансового забезпечення.

Скаржник зазначає, що приписи ст. 16 Закону № 2011-XII і п. 17 Порядку № 975 вказують на те, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги позивачу повинна здійснюватися органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення позивача з військової служби, а саме, належним правонаступником військових формувань колишнього СРСР Державною прикордонною службою України.

Також скаржник зазначає, що позивачем до заяви про виплату одноразової грошової допомоги не було надано документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язано з вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, до судового засідання не прибули. Фіксування судового засідання технічними засобами не відбувалось згідно положень ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення згідно положень ст. 202 ч. 1 п. 4 КАС України слід частково скасувати, з огляду на наступне.

Судом установлено, згідно з довідкою Дворічанського районного військового комісаріату від 09 березня 2016 року № 328 позивач ОСОБА_1 у період з 07 жовтня 1984 року по 17 грудня 1985 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , перебуває на обліку у Дворічанському районному військовому комісаріаті як інвалід ІІІ групи, який брав участь у бойових діях у Республіці Афганістан /а.с. 9/.

17 березня 2015 року УПСЗН Дворічанської РДА Харківської області позивачу видане посвідчення серії НОМЕР_2 , що посвідчує право (до 12 березня 2017 року) позивача на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни /а.с. 14/.

Згідно Довідки до акту первинного огляду позивача Харківською обласною медико-соціальною експертною комісією № 3 від 05 серпня 2015 року серії 12ААА № 106017, з 12 березня 2015 року позивачу на строк до 12 березня 2017 року встановлена ІІІ група інвалідності та встановлена причина інвалідності захворювання, пов`язане з виконанням обов`язку військової служби під час перебування у країнах де велись бойові дії /а.с. 10/.

07 лютого 2017 року до ХОВК надійшла заява позивача ОСОБА_1 з проханням виплатити йому одноразову грошову допомогу, передбачену ст. 16 № 2011-XII. До заяви позивачем надані наступні документи: копія довідки до Акту огляду МСЕК, копія витягу з протоколу засідання ЦВЛК МО України, копія військового квитка, копія довідки Дворічанського РВК, копія посвідчення ветерана війни-інваліда війни, копії сторін із внутрішнього паспорту, копія довідки про наявність ідентифікаційного номеру платника податків /а.с. 63/.

У відповідь на звернення з приводу виплати одноразової грошової допомоги згідно положень ст. 16 Закону № 2011-XII відповідач листом № 407/ВСЗ від 16 лютого 2017 року повідомив його про відсутність правових підстав для здійснення виплати зазначеної допомоги Міністерством оборони України та порекомендував звернутися до Державної прикордонної служби. Також відповідач зазначив про те, що позивачем наданий неповний пакет документів, а саме, не наданий документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження /а.с. 8/.

Колегія суддів зазначає, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ст. 41 цього Закону, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (ст. 1 Закону № 2011-XII).

За змістом частини 2 ст. 16 Закону № 2011-XII у разі інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності військовослужбовцю виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Частиною дев`ятою статті 16-3 вказаного Закону передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, визначений Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, тобто Порядком № 975.

Пунктом 13 Порядку № 975 передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів (тобто заяви разом з доданими до неї документами) розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Судом установлено, що однією з підстав для відмови у задоволені заяви позивача ОСОБА_1 з рекомендацією звернення за вирішенням такого питання до Державної прикордонної служби, відповідач визначив положення п. 17 Порядку № 975, а саме, - особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.

Колегія суддів зазначає, що військовий обов`язок в СРСР визначався ст. 132 Конституції СРСР як почесний обов`язок радянських громадян із зброєю в руках захищати соціалістичну Вітчизну і нести військову службу в рядах Збройних Сил СРСР. Порядок виконання цього обов`язку регулювався Законом СРСР «Про загальний військовий обов`язок» від 12 жовтня 1967 року. Відповідно до цього закону всі чоловіки - громадяни СРСР - незалежно від расової і національної приналежності віросповідання, освіти, осілості, соціального і майнового положення зобов`язані проходіть дійсну військову службу в рядах Збройних Сил СРСР.

Положення Про охорону державного кордону СРСР було затверджено Указом Президії Верховної Ради СРСР від 05 серпня 1960 року. Правове становище особового складу прикордонних військ регламентувалося Законом СРСР «Про загальний військовий обов`язок», положеннями про проходження військової служби, статутами і настановами.

31 липня 1989 року головою ВР СРСР підписаний Закон СРСР № 304-I «Про затвердження Указів Президії Верховної Ради СРСР про внесення змін і доповнень до законодавчих актів СРСР», яким затверджений Указ Президії Верховної Ради СРСР від 21 березня 1989 року «Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ», і з цього часу до системи КДБ СРСР входили прикордонні війська СРСР. 03 грудня 1991 року КДБ СРСР був ліквідований на підставі Закону Президента СРСР № 124-Н «Про реорганізацію органів державної безпеки».

Таким чином, прикордонні війська колишнього СРСР у період часу з серпня 1960 року по березень 1989 року були складовою частиною Збройних Сил СРСР.

47-й Керкінскій прикордонний загін (в/ч 2042) Керкінської Десантно-штурмової маневреної групи розформований у 1990 році (Червонопрапорний Середньоазіатський прикордонний округ ПУ КДБ СРСР).

З урахуванням наведеного та встановленого факту проходження позивачем у період з 07 жовтня 1984 року по 17 грудня 1985 року військової служби у складі військової частини Збройних Сил СРСР, а не прикордонних військ КДБ СРСР, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності відмови відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 скласти на підставі заяви ОСОБА_1 висновок щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги з направленням цього висновку на розгляд Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, з підстав необхідності звернення позивача ОСОБА_1 із такою заявою до Державної прикордонної служби України.

Доводи апеляційної скарги зазначені висновки суду не спростовують.

Пунктом 11 Порядку № 975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:

заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;

довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії:

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;

сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

При цьому, п. 19 цього Порядку установлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Погоджуючись з висновком суду щодо протиправності вищезазначеної відмови відповідача з підстав не наданням позивачем ОСОБА_1 документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, колегія суддів зазначає, що п. 11 Порядку № 975, на який посилається відповідач, як на підставу висновку про надання позивачем до своєї заяви не повного пакету документів, визначений загальний перелік документів, які повинен надати до відповідної заяви військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що п. 11 Порядку № 975 не унормовано форму, зміст документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), не визначено коло осіб, що мають повноваження надавати такий документ.

В свою чергу, п. 4.7 «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей» установлено, що у разі настання інвалідності подаються такі документи: < > копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, - у разі якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Аналіз зазначених правових норм, у сукупності з приписами ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII, дає підстави для висновку про те, що вимога п. 11 Порядку № 975 стосовно необхідності надання документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), стосується випадків наявності висновків ВЛК/ЦВЛК про те, що поранення (контузія, травма або каліцтво), що призвело до інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

Як убачається з витягу з протоколу ЦВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 3252 від 22 жовтня 2014 року щодо позивача ОСОБА_2 /зворотній бік а.с. 9/ «ПОРАНЕННЯ, КОНТУЗІЯ, ЗАХВОРЮВАННЯ, ТАК, ПОВЯЗАНІ З ВИКОНАННЯМ ОБОВЯЗКІВ ВІЙСЬКОВОЙ СЛУЖБИ ПРИ ПЕРЕБУВАННІ В КРАЇНАХ ДЕ ВЕЛИСЬ БОЙОВІ ДІЇ».

Оскільки суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , правильно застосував норми матеріального права до встановлених у справі обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення в цій його частині.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в частині, якою ІНФОРМАЦІЯ_2 просить скасувати судове рішення в частині, якою відмовлено в задоволені заяви позивача ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про його виконання, оскільки вимоги апеляційної скарги в цій частині скаржником не вмотивовані.

З підстав, установлених ч. 1 ст. 195, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, у зв`язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, колегія суддів скасовує постанову Ленінського районного суду від 20 березня 2017 року в частині, якою судом за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Державного бюджету України стягнуто судові витрати, з прийняттям в цій частині нового судового рішення, яким судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступала стороною у справі.

Згідно положень п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, відтак судові витрати відносяться на рахунок держави.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 7, 13, 41, п. 9 ч. 1 ст. 155, ст.ст. 184, 185, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст.ст. 202, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року скасувати в частині рішення про розподіл судових витрат, а саме, - стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Харківського обласного військового комісаріату на користь Державного бюджету України витрати по сплаті судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят одна гривня) 20 коп.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

В іншій частині постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Мельнікова Л.В.
Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П. Донець Л.О.
Повний текст постанови виготовлений і підписаний 19 червня 2017 року.