Справа № 817/820/16
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2017-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2017 р.Р і в н е 817/820/16
14год. 58хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Климчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представники Цибочкіна Н.Г., Кочубей О.Л. третьої особи відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4

до Рівненський обласний центр медико-соціальної експертизи третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Амбулаторія первинної медико-санітарної допомоги №1 КЗ "Рівненський районний центр первинної медико-санітарної допомоги"
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинення певних дій , -
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом відповідача, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинення певних дій. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.02.2012р. на сумісному засіданні Рівненської міжрайонної МСЕК та Рівненської обласної МСЕК №2 було прийнято рішення про встановлення йому третьої групи інвалідності терміном на один рік. У наступному році (29.11.2013р.) його було оглянуто Рівненською міжрайонною МСЕК та направлено на консультацію на обласну МСЕК №2. 05.12.2013р. позивача оглянула обласна МСЕК №2. Як йому стало відомо, за результатами цього огляду позивача не було визнано інвалідом. Звернувшись до Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи із заявою від 14.01.2016р., позивач отримав лист №01-12/113 від 21.01.2016р. із поясненнями про причини невизнання інвалідом та копію акту №580 огляду медико-соціальною експертною комісією від 29.11.2013 року. Зі змісту вищевказаних документів він встановив, що його не було визнано інвалідом із посиланням на пункт 27 «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності». Рішення про невизнання інвалідом позивач вважає незаконним та необґрунтованим оскільки відповідачем не враховано, що на час огляду позивач був хронічно хворий. У нього були уражені шийний, грудний, поперековий відділи хребта. Внаслідок цього, позивач практично був позбавлений можливості самостійно пересуватися пішки на відстані більше ніж 500-1000 метрів. Больові синдроми, внаслідок його хронічних хвороб, призводили до втрат свідомості, кровотеч. Позивач вказує, що внаслідок вищевказаних обставин, він практично втратив можливість працювати за спеціальністю будівельника. Іншої ж спеціальності у нього немає. Навчатися новій спеціальності у навчальних закладах він також не мав і не має можливості, оскільки внаслідок захворювань хребта не може займати сидяче положення тривалий час. Таким чином, на момент огляду, позивач міг виконувати лише ту роботу, яка не потребувала фізичних навантажень. Вказане свідчило, що позивач потребував соціального захисту. На думку позивача сукупність вищевказаних обставин, встановлених медичними працівниками, була підставою для застосування норм чинного законодавства якими встановлено наслідки виявлення у особи ознак, зазначених у акті законодавства, як підставу для встановлення тієї чи іншої групи інвалідності. Просив позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повному обсязі та надав пояснення, аналогічні, викладеним у позовній заяві.

Відповідачем подані до суду письмові заперечення в яких стверджується, що при винесенні рішення про невизнання інвалідом позивача, комісія медико-соціальної експертизи діяла в межах своїх повноважень згідно з чинним законодавством. При встановленні інвалідності комісією враховувались критерії, визначені у Положенні про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності. Станом на час огляду позивача комісією, були відсутні критерії, які дозволяють встановити 3 групу інвалідності, в зв'язку з чим відповідачем прийнято рішення про невизнання його інвалідом. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали обґрунтування, вказані в запереченні та наголосили, що на час огляду позивача у останнього встановлені помірні статико-динамічні розлади хребта, а відтак підстави для встановлення інвалідності відсутні. Крім того, суду пояснили, що інформацію в органи пенсійного фонду про невизнання інвалідом позивача не надавали, така інформація у вигляді прийнятого рішення надається лише у випадку встановлення інвалідності. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в судове засіданні не з'явився, про дату час та місце судового розгляд був належним чином повідомлений. В матеріалах справи наявні клопотання третьої особи щодо розгляду справи за відсутності його представника.

Суд зауважує, що згідно з ч.2 ст.128 КАС України, неприбуття в судове засідання без поважних причин представника третьої особи не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши подані суду письмові докази, суд виходить з такого:

Судом встановлено, що 29.11.2013 року Рівненським обласним центром МСЕК № 2 було проведено огляд ОСОБА_4 для прийняття рішення стосовно встановлення йому інвалідності, що підтверджується актом огляду № 580. За результатами медичного огляду та за наявними медичними документами експерти Рівненського обласного центру МСЕК № 2 не виявили об'єктивних даних щодо наявності у позивача такого розладу функцій організму, які свідчать про необхідність у соціальній допомозі і захисті.

Згідно акту № 580 від 29.11.2013 року обласною МСЕК № 2, за наслідками огляду позивача та після вивчення результатів медичних обстежень та досліджень, основним діагнозом є поширений остеохондроз хребта, деформуючий спондильоз, S-подібний сколіоз грудного відділу хребта І-ст., кіфотична клиновидна деформація Д7, Д8, Д9, динамічна нестабільність С3, С4, L3, L4. Хронічний попереково-крижовий радикуліт з радикуло-ішемічним, двобічним синдромом в стадії нестійкої ремісії, помірними статико-динамічними розладами хребта. Також встановлений супутній діагноз - хронічний гастродуоденіт, стадія ремісії. S-подібний сколіоз грудного відділу хребта І-ст. Деформація тіл Д7. Д8, спондильоз ФНХ І-ІІ ст.

Оцінивши соціальні потреби позивача, визначивши клініко-функціональний діагноз, професійний, трудовий прогноз, відповідачем було встановлено, що наявні у позивача порушення функцій організму, обумовлені захворюваннями, не обмежують його життєдіяльність до стану, який би надавав можливість визнати його інвалідом відповідно до вимог пп. 26, 27 «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2009 року (далі - Критерії). Таким чином, відповідач дійшов висновку про відсутність підстав для визнання позивача інвалідом.

5 грудня 2013 року відповідачем видано довідку позивачу про невизнання його інвалідом.

Позивач з вказаним рішенням обласної МСЕК № 2 не погодився та подав скаргу до відділу медико-соціальної експертизи Департаменту медичної допомоги МОЗ України.

Судом встановлено, що дана скарга датована 19.02.2016 року з відміткою про її направлення. Однак, позивачем не надано суду доказів фактичного направлення вказаної скарги адресату.

Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні», медико-соціальна експертиза - це визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров'я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров'я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.

Статтею 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що інвалідність, як міра втрати здоров'я, визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи Міністерства охорони здоров'я України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 р. № 1317 затверджено Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Відповідно до пункту 3 Положення про медико-соціальну експертизу медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Відповідальність за якість медичного обстеження, своєчасність та обґрунтованість направлення громадян на медико-соціальну експертизу покладається на керівника лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я (пункти 17, 18 Положення про медико-соціальну експертизу).

Відповідно до п.11 Положення міські, міжрайонні, районні комісії визначають: ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов'язане ушкодження здоров'я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням ними трудових обов'язків; потребу інвалідів у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв; потребу інвалідів, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування; ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування; причини смерті інваліда або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім'ї померлого; медичні показання на право одержання інвалідами спеціального автотранспорту і протипоказання до керування ним.

Відповідно до п. 12 Положення, до повноважень Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії віднесено надання лікарям комісій консультаційної допомоги з питань проведення медико-соціальної експертизи; проведення у складних випадках огляду осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленнями районних, міжрайонних, міських комісій.

З пункту 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності.

Пунктом 27 вказаного Положення встановлено, що підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Критеріями для встановлення III групи інвалідності є ступінь втрати здоров'я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому I ступені: обмеження самообслуговування I ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності самостійно пересуватися I ступеня - здатність до самостійного пересування з більшим витрачанням часу, часткового пересування та скорочення відстані; обмеження здатності до навчання I ступеня - здатність до навчання в навчальних закладах загального типу за умови дотримання спеціального режиму навчального процесу і/або з використанням допоміжних засобів, за допомогою інших осіб (крім персоналу, що навчає); обмеження здатності до трудової діяльності I ступеня - часткова втрата можливостей до повноцінної трудової діяльності (втрата професії, значне обмеження кваліфікації або зменшення обсягу професійної трудової діяльності більше ніж на 25 відсотків, значне утруднення в набутті професії чи працевлаштуванні осіб, що раніше ніколи не працювали та не мають професії); обмеження здатності до орієнтації I ступеня - здатність до орієнтації в часі, просторі за умови використання допоміжних засобів; обмеження здатності до спілкування I ступеня - здатність до спілкування, що характеризується зниженням швидкості, зменшенням обсягу засвоєння, отримання та передавання інформації; обмеження здатності контролювати свою поведінку I ступеня - здатність частково контролювати свою поведінку за особливих умов.

Інваліди III групи з помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

Згідно з пунктом 1.10 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05.09.2011 р. № 561, при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об'єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

Тобто, рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення необхідних досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров'я, на підставі медичної документації, яка обов'язково включає направлення на МСЕК, та за результатами об'єктивного обстеження особи членами комісії.

В свою чергу, за результатами обстежень позивача та дослідження медичної документації відповідачем було встановлено, що виявлені функціональні порушення ОСОБА_4 не дають змоги встановити йому інвалідність, а відтак відповідач дійшов висновку про відсутність підстав для визнання позивача інвалідом саме за результатами медичного обстеження позивача та на підставі медичної документації.

Доводи представника позивача на те, що в 2012 році позивачу була встановлена ІІІ група інвалідності з аналогічним діагнозом є помилковими з огляду на досліджені докази в матеріалах справи.

Згідно з медичними дослідженнями, в 2012 році у позивача виявлено виражене порушення стато-динамічної функції хребта (а. с. 28-31, 33). В той час, як в 2013 році встановлено вже помірне вираження стато-динамічної функції хребта (а. с. 36-37) .

Одночасно суд звертає увагу на те, що процедура проведення медико-соціальної експертизи позивача дотримана відповідачем в повній мірі, що не заперечується представником позивача в судовому засіданні.

За наведених обставин, рішення про невизнання позивача інвалідом від 05.12.2013 року прийняте відповідачем на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, тобто є правомірним.

Щодо вимоги, про зобов'язання відповідача невідкладно, але не пізніше одного місяця з дня набрання законної сили судовим рішенням, розглянути питання щодо встановлення/не встановлення позивачу групи інвалідності станом на 05.12.2013р. на підставі обґрунтованого та повного аналізу усіх необхідних відомостей, які існували на момент оглядів 29.11.2013р. Рівненською міжрайонною МСЕК та 05.12.2013р. обласною МСЕК №2, то слід зазначити, що визнання рішення МСЕК №2 від 05.12.2013 правомірним, виключає наявність підстав для її задоволення.

Також не належить до задоволення вимога позивача щодо зобов'язання відповідача відкликати з органів Пенсійного фонду України будь-які документи, які направлялися до них внаслідок прийняття рішення про невизнання позивача інвалідом за результатами оглядів 29.11.2013р. та 05.12.2013р. оскільки, як встановлено судом, відповідач таких документів у Пенсійні органи не направляв.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач довів правомірність прийнятого ним рішення, натомість позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Підсумовуючи вище викладене в його сукупності, суд прийшов до висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Станом на час звернення позивача з позовом до суду, останній звільнений від сплати судового збору як інвалід ІІ групи на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Амбулаторія первинної медико-санітарної допомоги №1 КЗ "Рівненський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинення певних дій, відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Комшелюк Т.О.