Справа № 816/894/17
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2017-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/894/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Клочка К.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Петренко О.В.,

представника позивача - Скриль Н.С.,

представника відповідача - Філонюк О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

02.06.2017 Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради (надалі - Управління, відповідач, боржник) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (надалі - Шевченківський ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області, відповідач) про скасування постанов головного державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області Філонюк О.П. від 13.05.2017 ВП№51068182 про стягнення виконавчого збору у розмірі 12800,00 грн та від 13.05.2017 ВП№51068182 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 100,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що Управлінням повністю виконано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 про зобов'язання виплатити на користь ФОП ОСОБА_3 компенсацію за нараховану та виплачену заробітну плату працівнику, призваного на військову службу під час мобілізації у розмірі 13694,14 грн. Незважаючи на це, відповідач виніс оскаржувані рішення та при винесені постанов керувався нормами Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII, замість Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV. При цьому позивач, посилаючись на пункт 7 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII, вважає, що оскільки виконавче провадження відкрито 13.05.2016, згідно статей 17, 19, 20, 25 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.199 №606-XIV, то стягнення витрат має відбуватися за нормами цього закону, а не згідно Закону від 02.06.2016 №1404-VIII.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на правомірність дій та оскаржуваних рішень органу державної виконавчої служби.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 у справі №816/4550/15, серед іншого, зобов'язано Управління виплатити на користь фізичної особи-підприємця Чижанської Оксани Григорівни компенсацію за нараховану та виплачену заробітну плату працівнику, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, у розмірі 13694,14 грн. (а.с.7-10).

На виконання вказаного рішення відповідачем постановою від 13.05.2016 відкрито виконавче провадження № 51068182 (а.с.60). Вказаною постановою боржнику надано строк до 20.05.2016 для добровільного виконання рішення суду. Пунктом 3 резолютивної частини вказаної постанови роз'яснено, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк, рішення буде виконано в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

Управління листом від 05.05.2017 №13-4317 повідомило відповідача про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 у справі №816/4550/15, а саме про сплату на користь ФОП ОСОБА_3 компенсації за нараховану та виплачену заробітну плату працівнику, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, у розмірі 13694,14 грн (а.с.125).

Постановою державного виконавця від 13.05.2017 у ВП №51068182 з Управління стягнуто витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 100,00 грн (а.с.128) та постановою державного виконавця від 13.05.2017 з Управління стягнуто виконавчий збір у розмірі 12800,00 грн (а.с.130).

Крім того, 06.06.2017 державним виконавцем винесено вимогу №27238 (а.с.132-133), якою повідомлено, що боржник має сплатити виконавчий збір у розмірі 12800,00 грн та вимогу №27237 (а.с.134-135), якою повідомлено, що боржник має сплатити витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 100,00 грн.

Не погоджуючись з постановою про стягнення виконавчого збору від 13.05.2017 у ВП №51068182 та постановою про стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 13.05.2017 у ВП №51068182, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку постанові про стягнення виконавчого збору від 13.05.2017 у ВП №51068182, суд виходить з наступного.

На момент відкриття виконавчого провадження діяв Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції від 05.04.2015) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Так, постановою про відкриття виконавчого провадження № 51068182 від 13.05.2016 було вказано про необхідність боржнику самостійно виконати рішення суду в строк до 20.05.2016 та надати підтвердження виконання рішення суду (а.с.60).

Листом від 05.05.2017 №13-4317 позивач повідомив державного виконавця про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 у справі №816/4550/15 (а.с.125).

З платіжного доручення №50 від 03.05.2017 вбачається, що Управлінням 04.05.2017 сплачено компенсацію за нараховану та виплачену заробітну плату працівнику, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, у розмірі 13694,14 грн (а.с.126).

Отже, постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 у справі №816/4550/15 виконана боржником 04.05.2017.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (в редакції від 05.04.2015) у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

02.06.2016 було прийнято Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII, який набув чинності 05.10.2016, та на підставі якого визначено таким, що втратив чинність Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV.

Пунктом 7 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII передбачено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (в редакції від 05.04.2015) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи, головний державний виконавець Шевченківського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області Філонюк О.П. винесла оскаржувану постанову (13.05.2017) керуючись нормами Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII, що узгоджується з позицією викладеною у пункті 7 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII.

Таким чином, твердження позивача про необхідність застосування Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV при винесені постанови про стягнення виконавчого збору від 13.05.2017 у ВП №51068182 є безпідставним та таким, що суперечить пункту 7 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (в редакції від 17.02.2017) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частини третя статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (в редакції від 17.02.2017).

Суд зазначає, що частина дев'ята статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (в редакції від 17.02.2017) визначає єдиний випадок коли виконавчий збір не стягується, а саме: у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет Україна на 2017 рік" визначено, що у 2017 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня складає - 3200,00 грн.

Враховуючи, що позивач є юридичною особою та обставину, що рішення суду виконано лише 04.05.2017, тобто з порушенням 7 деного строку наданого для добровільного виконання, головний державний виконавець Шевченківського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області Філонюк О.П. правомірно та в межах закону винесла 13.05.2017 постанову про стягнення виконавчого збору у ВП №51068182 у розмірі 12800,00 грн.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 13.05.2017 у ВП №51068182.

Щодо позовних вимог про скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 13.05.2017 у ВП№51068182, суд зазначає.

Частиною другою статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (в редакції від 17.02.2017) визначено, що витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження (частина перша статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (в редакції від 17.02.2017).

Відповідно до частини третьої статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (в редакції від 17.02.2017) витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Як встановлено судовим розглядом, при здійсненні виконавчого провадження понесені витрати на проведення виконавчих дій у сумі 100,00 грн, а саме:

- конверти з марками - 31,20 грн;

- бланки, папір, канцтовари - 9,35 грн;

- внесення даних в/п до ЄДРВП - 51,00 грн;

- тонер - 8,45 грн.

Всього витрачено 100,00 грн.

Позивачем не ставиться під сумнів розмір та правильність обчислення розміру витрат на проведення виконавчих дій. Підставною для скасування постанови, за твердженням позивача, є безпідставне застосування норм Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII, замість норм визначених у Законі України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV.

Оскільки судом вже надано оцінку зазначеним доводам позивача та за відсутності інших підстав для визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 13.05.2017 у ВП№51068182, суд приходить висновку про правомірність вказаної постанови та про відсутність підстав для її скасування.

Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-11, 71, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 21 червня 2017 року.

Суддя К.І. Клочко