Справа № 809/1817/16
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

13 червня 2017 року м. Київ К/800/13113/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Мойсюк М.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську про зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську (далі - Управління) в якому просив зобов'язати відповідача повернути йому автомобіль марки «Voikswagen» 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (далі - автомобіль), без права експлуатації та без стягнення з нього коштів на утримання на спеціальному майданчику за період з 26 червня 2016 року по дату такого повернення за рішенням суду.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що Управління не мало правових підстав для відмови у розгляді його заяви про повернення вказаного автомобіля, оскільки таку вимогу, в силу наданих законом повноважень, повинен розглядати саме відповідач, а тому ОСОБА_1 просив про задоволення позову.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Позивач подав касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та задовольнити позов.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 21 квітня 2017 року зазначену касаційну скаргу залишено без руху, з підстав її невідповідності вимогам статті 213 Кодексу адміністративного судочинства України.

Скаржнику, у строк до 22 травня 2017 року запропоновано усунути зазначені в ухвалі недоліки та роз'яснено, що у випадку їх невиконання касаційну скаргу буде повернуто.

У встановлений судом процесуальний строк скаржником виконано вимоги ухвали у повному обсязі, однак у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити враховуючи наступне.

За правилами частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому, згідно з положеннями частини 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що з вимогами про повернення тимчасово затриманого транспортного засобу на підставі статті 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення належить звертатись до відповідного державного підприємства, з яким Управління уклало договір щодо зберігання транспортних засобів на спеціальному майданчику (стоянці), де розміщено і зберігається тимчасово затриманий транспортний засіб.

Як встановлено судами, 8 червня 2016 року інспектором роти № 2 батальйону Управління ОСОБА_2 (далі - Інспектор), у зв'язку з вчиненням позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, було тимчасово затримано автомобіль під керуванням позивача та поміщено такий для зберігання на спеціальний майданчик.

У цей же день Інспектором Управління складено відносно позивача постанову у справі про адміністративне правопорушення, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

В подальшому, 24 червня 2016 року позивачем сплачено вказаний штраф у повному розмірі, а також витрати, пов'язані з транспортуванням та зберіганням автомобіля.

8 грудня 2016 року позивач звернувся до Управління з вимогою про повернення автомобіля.

У відповідь на вимогу позивача про повернення тимчасово затриманого автомобіля Управління надіслало на його адресу лист, у якому повідомило про відсутність у нього повноважень щодо вирішення цього питання і роз'яснила порядок повернення транспортного засобу.

Так, у відповідності до статті 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, частиною третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху), статтями 122 5, 124, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132 1, 206 1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Після тимчасового затримання транспортного засобу працівник відповідного уповноваженого підрозділу Національної поліції, зобов'язаний надати особі можливість повідомити про тимчасове затримання транспортного засобу та своє місцезнаходження іншу особу за власним вибором і вжити заходів щодо повернення автомобіля до місця постійної дислокації, а також забороняє експлуатацію транспортного засобу до усунення несправностей, виявлених у процесі його огляду, або до демонтажу спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

У разі якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху, такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик.

Транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більше трьох днів з моменту такого затримання.

Після закінчення триденного строку тимчасового затримання транспортного засобу особа має право звернутися за отриманням тимчасово затриманого транспортного засобу. Таке звернення особи є обов'язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення.

За подання такого звернення та повернення особі тимчасово затриманого транспортного засобу не може стягуватися плата.

Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках та стоянках визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаної правової норми Кодексу України про адміністративні правопорушення Кабінет Міністрів України постановою від 17 грудня 2008 року № 1102 затвердив Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках (далі - Порядок № 1102).

За змістом пунктів 8, 10, 11, 12 про місце зберігання тимчасово затриманого транспортного засобу поліцейський повідомляє водієві під час складання протоколу про адміністративне правопорушення або винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, а в разі його відсутності - до чергової частини територіального органу Національної поліції. Про тимчасове затримання транспортного засобу боржника поліцейський письмово повідомляє державному виконавцю не пізніше наступного робочого дня з дня затримання із зазначенням місця зберігання транспортного засобу. Транспортний засіб може бути тимчасово затриманий на строк до вирішення справи про адміністративне правопорушення, але не більш як на три дні з дати такого затримання. Строк затримання транспортного засобу обчислюється з моменту винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, складення протоколу про адміністративне правопорушення або акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, а строк зберігання - з моменту доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку. Водій, власник (співвласник) тимчасово затриманого транспортного засобу, крім транспортного засобу боржника, що перебуває на спеціальному майданчику чи стоянці, має право доступу до нього в присутності особи, відповідальної за зберігання такого транспортного засобу. Повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред'явлення відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення або протоколу про адміністративне правопорушення у разі їх складення.

Комплексний аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі перевищення строку тимчасового затримання транспортного засобу понад три дні особи, визначені у пункті 12 Порядку № 1102, мають права вимоги за письмовим зверненням повернення такого у разі виконання вимог щодо оплати витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу.

При цьому така вимога адресується не органу Національної поліції України, який здійснив тимчасове затримання транспортного засобу, а безпосередньо до державного підприємства, яке згідно уколеного договору здійснює його зберігання. Така письмове звернення є обов'язковим до виконання незалежно від стадії вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Як правильно встановили суди попередніх інстанцій, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності прийнята Інспектором Управління у день тимчасового затримання автомобіля, а штраф оплачено ОСОБА_1 24 червня 2016 року.

Таким чином, після вказаної дати позивач не був позбавлений можливості письмово звернутись безпосередньо до державного підприємства, яке згідно уколеного з Управлінням договору здійснює його зберігання.

Ураховуючи наведене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що Управління, відмовляючи у розгляді заяви позивача про повернення автомобіля, діяло а підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки до його повноважень не належить розгляд письмових звернень щодо повернення тимчасово затриманих транспортних засобів, які розміщені і зберігаються на підставі відповідного договору на спеціальних майданчиках (стоянках) державного підприємства.

Враховуючи викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права при вирішенні справи або порушення норм процесуального права.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або порушили норми процесуального права.

Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську про зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2017 року, відмовити.

Копію цієї ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого адміністративного

суду України М.І. Мойсюк