Справа № 752/9571/16-а
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 752/9571/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Шумко А.В.,
Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.

при секретарі: Хмарській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 01 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулась до суду із адміністративним позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач, Правобережне об'єднане УПФУ) у якому просила зобов'язати відповідача виплатити пенсійне забезпечення за період починаючи з 01.06.2015 по 31.12.2015 в розмірі 20840,96 грн.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 01 березня 2017 року зазначений адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції і ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні зазначеного позову в повному обсязі (за текстом апеляційних скарг).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши представника позивача, що прибув у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю, а оскаржувану постанову - скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Статтею 159 КАС України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, з 19.11.2014 позивачу призначена пенсія за вислугу років як працівнику освіти відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Як вбачається з копії трудової книжки, ОСОБА_2 починаючи з 27.10.2014 працює начальником відділу загальної середньої освіти та виховної роботи управлінні освіти Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (а.с.16).

01.04.2015 Правобережним об'єднаним УПФУ виплату пенсії позивачу було припинено.

Листами від 17.05.2016 та 10.06.2016 позивач звернулась до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії починаючи з 01.04.2015.

Листами від 17.05.2016 №284/03/П-181 та 15.06.2016 №441/03/П-181/1 пенсійним органом відмовлено позивачу в задоволенні її вимог, у зв'язку з відсутністю законних підстав, оскільки остання є працюючим державним службовцем.

Позивач, вважаючи неправомірною відмову відповідача, звернулась до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на поновлення виплати пенсії, оскільки норми чинного законодавства визначають новий строк невиплати спеціальної пенсії, зокрема, з 01.01.2016 по 31.12.2016.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 (далі - Закон № 213-VIII), абзац 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 викладено в такій редакції:

«Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до цієї статті або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до цієї статті, не виплачується».

Аналогічні зміни внесено до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Згідно із п. 1 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII цей Закон набирає чинності з 1 квітня 2015 року.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 (далі - Закон № 911-VIII) абзаци 2 та 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 викладено в такій редакції:

«Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Аналогічні зміни внесено до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993.

Згідно із п. 1 Прикінцевих положень Закону № 911-VIII цей Закон набирає чинності з 01 січня 2016 року.

Враховуючи, що позивач працює на посаді, на яку розповсюджується дія Закону України «Про державну службу», то, відповідно до Закону № 213-VIII та Закону № 911-VIII, в період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2016 року, остання не має права на виплату пенсії, оскільки чинне законодавство визначає певне коло осіб, які можуть отримувати або заробітну плату, або пенсію.

Зазначені обмеження не поширюються на працюючих пенсіонерів, які є інвалідами I та II груп, інвалідами війни III групи та учасниками бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Між тим, ОСОБА_2 не відноситься до визначеного Законом кола осіб, а тому виплата пенсії останньої має бути тимчасово зупинена, а саме: на період праці на посаді, на яку розповсюджується дія спеціального закону.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 28.01.2016 справа № 233/3637/15-а, від 02.06.2016 справа № 359/8450/15-а та від 21.06.2016 (провадження К/800/12628/16).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, Правобережним об'єднаним УПФУ, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність своїх дій, надано обґрунтовані доводи припинення виплату пенсії ОСОБА_2 починаючи з 01.04.2015, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - задовольнити повністю.

Постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 01 березня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити дії - відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Карпушова О.В.

Епель О.В.