Справа № 820/393/17
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2017 р.Справа № 820/393/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2017р. по справі № 820/393/17

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі - відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо прийняття рішення від 25.04.2016 року за №04/1-217680 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина Афганістану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 25.04.2016 року за №04/1-217680 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина Афганістану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2017р. вказаний позов задоволено частково. Скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 25.04.2016 року за №04/1-217680 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина Афганістану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2017 року та прийняти нову постанову суду, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на те, що суд першої інстанції в порушення вимог статті 159 КАС України щодо законності та обґрунтованості судового рішення не врахував, що рішенням виконавчого комітету Київської районної ради м.Харкова позивач був призначений помічником громадянки України ОСОБА_3, а згідно ст.4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України. Закон України «Про імміграцію» не передбачає надання дозволу на імміграцію поза квотою імміграції особам, які призначені помічниками громадян України.

Представник відповідача в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з великим навантаженням на відділ юридичного забезпечення управління.

Колегія суддів, вирішивши надане письмове клопотання представника відповідача, визнала за можливе завершити апеляційний розгляд справи за відсутності представника відповідача, оскільки Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області не надано жодних доказів у підтвердження заявленого клопотання та зазначена відповідачем обставина неможливості забезпечення представника відповідача не визнана поважною.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_2 прибув в Україну у 2002 році.

В 2004 році останній звернувся в установленому законом порядку до ВГІРФО УМВС в Харківській області з заявою про отримання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.2 ч.3 ст. 4 ЗУ "Про імміграцію" як особа, яка згідно рішення виконавчого комітету Київської районної ради м.Харкова є помічником ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та надав передбачений Законом України "Про імміграцію" пакет відповідних документів.

Згідно висновку ГУ ДМС України в Харківській області від 25.04.2016 року, на підставі вказаного, 24.01.2005 року відділом ГІРФО ГУ МВС України в Харківській області прийнято рішення про надання вказаному іноземцю дозволу на імміграцію в Україну відповідно до і пункту 2 частини 3 статті 4 Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 року та документовано посвідкою на постійне місце проживання в Україні, серія ХР №12387, терміном дії - безстроково.

Так, 25.04.2016 року головним спеціалістом ГУДМС України в Харківській області, за результатами перевірки матеріалів щодо правомірності документування посвідкою на постійне проживання в Україні громадянина Ісламської республіки Афганістан ОСОБА_2, складено висновок, в якому встановлено факт прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію в Україну з порушеннями вимог Закону України "Про імміграцію".

25.04.2016 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області прийнято рішення №04/1-217680 про скасування громадянину Ісламської республіки Афганістан ОСОБА_2 дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію".

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням відповідача, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем до суду не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність обставин, для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно статті 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов'язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.

Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України № 2491-ІІІ від 07 червня 2001 року "Про імміграцію".

Відповідно до абзаців першого і четвертого частини 1 статті 1 Закону України "Про імміграцію" імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про імміграцію", у редакції, що діяла на час видачі позивачу посвідки на постійне проживання в Україні, дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: 1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України; 2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України; 3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням; 4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України; 5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в'їзду та перебування на території України.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про імміграцію" для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 3 фотокартки; копія документа, що посвідчує особу; документ про місце проживання особи; відомості про склад сім'ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі), документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров'я.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію", у редакції, що діяла на час прийняття рішення відповідачем про скасування дозволу, дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для отримання дозволу на імміграцію громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_2 став п. 2. ч. 3 ст 4 Закону України "Про імміграцію", а саме Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України.

Як зазначено вище, рішенням виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова від 03.08.2004 №202-18 громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_2 призначений помічником ОСОБА_3.

З оскаржуваного рішення від 25.04.2016 року про скасування дозволу на імміграцію вбачається, що підставою для скасування позивачу дозволу на імміграцію зазначено ст. 12 Закону України "Про імміграцію", проте не надано доказів того, що позивачем порушено вимоги діючого законодавства України, які б слугували підставою для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно матеріалів справи, станом на момент прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію, ВГІРФО УМВС України в Харківській області, як уповноважений державний орган, перевіряв надані позивачем документи та будь-яких порушень законодавства не встановив, у тому числі, не було встановлено і подання недостовірних даних, у зв'язку із чим позивача було документовано посвідкою на постійне проживання.

Посилання апелянта на те, що Закон України «Про імміграцію» не передбачає надання дозволу на імміграцію поза квотою імміграції особам, які призначені помічниками громадян України, а рішенням виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова від 03.08.2004 №202-18 громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_2 призначений помічником ОСОБА_3, а не опікуном, не є підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки відповідачем не надано будь яких об'єктивних доказів, що зазначене рішення виконавчого комітету районної ради є завідомо неправдивою інформацією, підробленим документом або документом, що втратив чинність.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що Законом України "Про імміграцію" встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну зі змісту якого вбачається, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів правомірності прийняття оскаржуваного рішення від 25.04.2016 року за №04/1-217680 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина Ісламської Республіки Афганістан Фахім Немателлах Гуль Мохаммад, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2017р. по справі № 820/393/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц А.О.
Судді(підпис) (підпис) Рєзнікова С.С. Старостін В.В.