Справа № 608/1600/16-а,2-а/608/4/17
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/4325/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Мікули О.І.,
суддів Кушнерика М.П., Ніколіна В.В.,
з участю секретаря судового засідання Смидюк Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Департаменту фінансів МО України, третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Міністерства оборони України, Департаменту фінансів МО України, третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог) визнати неправомірними дії відповідачів щодо одноособової відмови у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги, зобов`язати Тернопільський обласний військовий комісаріат повторно надати головному розпоряднику бюджетних коштів документи та висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, зобов`язати Департамент фінансів МО України вчинити дії, а саме: прийняти документи та подати на розгляд Комісії пропозиції про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги, зобов`язати Міністерство оборони України вчинити дії, а саме: Комісією з розгляду питань, з пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги прийняти рішення про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності після звільнення з військової служби, внаслідок контузії, що мала місце під час проходження військової служби, в місцях де велися бойові дії.
Постановою Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 лютого 2017 року позов задоволено частково. Зобов`язано Міністерство оборони України вчинити дії, а саме: Комісією з розгляду питань пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги розглянути питання про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності після звільнення з військової служби, внаслідок контузії, що мала місце під час проходження військової служби в місцях, де велися бойові дії. В решті позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач - Міністерство оборони України оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що позивач був звільнений з військової служби ще в 1980 році, тобто до проголошення незалежності та створення самостійної держави України. Відповідно, військову службу в Збройних Силах України він ніколи не проходив, військовослужбовцем Збройних Сил України чи інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України не був і військову службу закінчив як військовослужбовець Збройних Сил колишнього Союзу PCP, а тому відповідно до вимог ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» норми цього Закону на нього не поширюються. Таким чином, оскільки на ОСОБА_1 не поширюються норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», то Міністерство оборони України не вправі приймати рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності. Крім того, апелянт зазначає, що у випадку поширення норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на позивача як на колишнього військовослужбовця Збройних Сил СРСР, то, і в такому разі, позов був би необґрунтований, оскільки Законом, який діяв на момент встановлення позивачу інвалідності, військовослужбовець строкової служби міг претендувати на вищезазначену виплату лише за умови, якщо інвалідність настала або під час проходження служби, або протягом трьох місяців після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. Оскільки позивач звільнений зі строкової військової служби 1980 року, а інвалідність йому була встановлена лише 10 лютого 2012 року, тобто після закінчення встановленого законом тримісячного терміну, то він не має права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.
Представник відповідача (апелянта) Боберський І.М. у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Представник позивача Багрій Б.Є. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.
Решта учасників процесу в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в їхній відсутності за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 , капітан у відставці, знятий з обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з досягненням граничного віку, у період з листопада 1978 року по грудень 1980 року проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР, в тому числі, у складі обмеженого контингенту радянських військ у Демократичній республіці Афганістан, де приймав участь у бойових діях і рейдах з надання інтернаціональної допомоги населенню.
Позивач звільнений з військової служби на підставі наказу Міністерства оборони СРСР від 27 вересня 1980 року №254.
Ці обставини підтверджуються записами у Військовому квитку п.11 серії НОМЕР_1 .
Під час проходження служби ОСОБА_1 отримав множинне осколкове поранення, закриту черепно-мозкову травму контузію головного мозку, які було визнано таким, що пов`язані із виконанням обов`язків військової служби, що стало підставою для встановлення позивачу 10 лютого 2012 року III групи інвалідності, що настала в результаті поранення, контузії та захворюванням, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, при повторному зверненні позивачу встановлено II групу інвалідності довічно, що підтверджується Витягом із протоколу №139 від 02 лютого 2012 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця та Актом судово-медичного дослідження (обстеження) №48 Тернопільського обласного бюро судово-медичної експертизи від 12 січня 2012 року, випискою з акта огляду МСЕК серія ТЕР №0043322 від 01 березня 2013 року та випискою із акта огляду МСЕК серія АВ №0615770 від 01 березня 2016 року.
10 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся в Тернопільський обласний військовий комісаріат з заявою про надіслання його документів для вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії; до заяви долучив копії необхідних документів відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.
18 листопада 2015 року військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 подав до Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, зазначивши, що останній звільнений з військової служби 02 грудня 1980 року, інвалідність йому встановлена до 01 січня 2014 року (10 лютого 2012 року), а тому він не має права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності після звільнення з військової служби, внаслідок контузії, що мала місце під час проходження військової служби в місцях, де велися бойові дії.
09 грудня 2015 року Департамент фінансів Міністерства оборони України повідомив Тернопільський обласний військовий комісаріат про повернення документів ОСОБА_1 без реалізації, мотивуючи це тим, що у зв`язку з внесенням змін з 01 січня 2014 року до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (на виконання якого було прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2015 року) виплата одноразової грошової допомоги передбачена лише військовослужбовцям, які отримали первинно інвалідність (поранення, травму, каліцтво) після 01 січня 2014 року; оскільки заявник був звільнений зі строкової служби в 1980 році та інвалідність первинно отримав у 2012 році, то він немає права на одержання вказаної допомоги.
18 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся у Департамент фінансів Міністерства оборони України з заявою, в якій просив повідомити його, чи розглядалася Комісією його заява відповідно до Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги та чи приймалося рішення за результатами такого розгляду.
Листом №248/3/6/2875/1 від 29 червня 2016 року Департамент фінансів Міністерства оборони України повідомив позивача про те, що виплата одноразової грошової допомоги передбачена лише військовослужбовцям, які отримали первинно інвалідність (поранення, травму, каліцтво) після 01 січня 2014 року; ОСОБА_1 первинно отримав інвалідність в 2012 році, а тому відсутні правові підстави для виплати йому одноразової грошової допомоги.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звільнений у запас як військовослужбець строкової служби, йому встановлено інвалідність, що настала в результаті поранення, контузії та захворюванням, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, одноразова грошова допомога позивачу не призначалася і не виплачувалася, тому він має право на отримання одноразової грошової допомоги, а належним способом захисту його порушеного права є зобов`язання Міністерство оборони України вчинити дії, а саме: Комісією з розгляду питань пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги розглянути питання про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності після звільнення з військової служби, внаслідок контузії, що мала місце під час проходження військової служби в місцях, де велися бойові дії.
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з наступного.
Згідно із ст.1 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців, відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
П.4 ч.2 ст.16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується, в тому числі, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому.
Відповідно до п.3 Порядку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з ч.1 п.6 Порядку одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.
Таким чином, право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає у тому разі, коли інвалідність настала після його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 листопада 2014 року справа № 21-446а14, а відповідно до ст.244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач, якому встановлено інвалідність, у результаті поранення, контузії та захворюванням, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, має право на отримання відповідної одноразової грошової допомоги.
На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги положення чинного законодавства та правові висновки Верховного Суду України, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для отримання позивачем грошової допомоги через те, що позивача звільнено з військової служби в 1980 році, оскільки вважає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, в тому числі, якщо встановлення інвалідності позивачу відбулося пізніше ніж через три місяці після звільнення з військової служби.
Крім того, п.2 Постанови Кабінету Міністрів України №975 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», яка набрала законної сили з 24 січня 2014 року, встановлено, що допомога, яка не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Судом встановлено, що позивачу одноразова грошова допомога не призначалася та не виплачувалася, цей факт сторонами не заперечується.
Колегія суддів звертає увагу на те, що право особи на отримання одноразової грошової допомоги по інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, виникає з дня встановлення інвалідності, що визначається датою, вказаною в довідці МСЕК, і обов`язок щодо забезпечення його реалізації шляхом прийняття відповідного рішення покладено на Міністерство оборони України. Водночас, порядок отримання особою зазначеної допомоги та її розмір регламентуються законодавством, чинним на момент виникнення в неї такого права.
Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом України в постановах від 18 листопада 2014 року, від 21 квітня 2015 року, від 05 квітня 2016 року (у справах №№ 21-446а14, 21-183а13, 758/9241/13-а, відповідно) висновки якого, згідно з ч. 1 ст.244-2 КАС України, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень та мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.
Крім того, наведена правова позиція щодо дії закону в часі викладена в рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, у п. 2 якого зазначено, що до подій, факту застосовується той закон або нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали чи мали місце.
Таким чином, доводи апелянта в цій частині є безпідставними.
Крім того, колегія суддів вважає безпідставними покликання апелянта на те, що на позивача, який військову службу закінчив як військовослужбовець Збройних Сил колишнього Союзу PCP, норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не поширюються, виходячи з наступного.
Визначаючи сферу дії Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ч.1 ст.3 цього Закону містить положення позитивного регулювання, вказуючи на статус військовослужбовця (зокрема, у п.п. 2, 3 без вказівки на військове формування), а ч.ч. 2 та 3 цієї ж статті негативного (щодо деліктних діянь самого військовослужбовця або ж відсутності у нього громадянства).
Ст.16 цього Закону, визначаючи право на отримання одноразової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності також вказує на необхідність статусу військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження військової служби у військовому резерві.
Матеріалами справи підтверджується, що під час отримання поранення, що потягло за собою настання інвалідності, ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах Союзу РСР.
Згідно зі ст. 4 Закону України «Про правонаступництво України» органи від 12.09.1991 р. державної влади і управління, органи прокуратури суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів і арбітражних судів на підставі нової Конституції України.
Ст.ст. 29, 61 Конституції Української РСР від 20.04.1978 р. визначали з метою захисту соціалістичних завоювань, мирної праці радянського народу, суверенітету і територіальної цілісності держави створення Збройних Сил СРСР і встановлення загального військового обов`язку.
З 1991 року з набуттям незалежності України та прийняттям відповідного українського законодавства, відповідні правові інститути були реформовані в елементи забезпечення суверенітету незалежної України Збройні Сили України та загальний військовий обов`язок громадян України (згідно зі змінами до Конституції України Законом № 2480-12 від 19.06.1992 р. та у подальшому ст.ст. 17, 65 Конституції України від 28.06.1996 р.).
Таким чином, проходження військової служби у лавах Збройних Сил СРСР є тотожним за своєю природою видом суспільної діяльності (державною службою особливого характеру на користь держави, правонаступництво за якою проголосила Україна) та тягне аналогічні правові наслідки в частині отримання соціального захисту, оскільки причиною такого ст.1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає особливий вид службової діяльності осіб, які проходять військову службу.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що хоча Угодою між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992 р. не встановлено порядок отримання одноразової грошової допомоги, проте, зазначеним актом гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї держави Співдружності, на якій він проживає, зокрема, відповідно у ст.1 Протоколу до Угоди (ратифікованого Законом України від 07.06.2001 р. № 2495), зроблено висновок про те, що незалежно від того, в якому військовому формуванні країн-учасниць Співдружності Незалежних Держав проходив службу громадянин, він має право на пільги, які встановлені законодавством України для військовослужбовців України.
Таким чином, доводи апелянта в цій частині є безпідставними.
Також колегія суддів звертає увагу на той факт, що документи позивача було розглянуто та прийнято рішення не про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, а про повернення документів без реалізації.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Колегія суддів вважає, що відповідач, доходячи висновку про необхідність повернення на доопрацювання документів, поданих позивачем на розгляд, діяв не на підставі, поза межами повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, зважаючи на те, що Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) збори та спеціальні збори чи для проходження військової служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 не містить повноваження про повернення документів на доопрацювання, а лише рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги (п. 13 Порядку), тому у спірних правовідносинах суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Міністерство оборони України вчинити дії, а саме: Комісією з розгляду питань пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги розглянути питання про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності після звільнення з військової служби, внаслідок контузії, що мала місце під час проходження військової служби в місцях, де велися бойові дії.
Оскільки постанова Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 лютого 2017 року у справі № 608/1600/16-а, 2-а/608/4/17 в частині відмови у задоволенні частини позовних вимог не оскаржується в апеляційному порядку, та в процесі апеляційного провадження не було виявлено порушень, допущених судом першої інстанції, які б призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржувану постанову в цій частині.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог в частині зобов`язання Міністерство оборони України вчинити дії, а саме: Комісією з розгляду питань пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги розглянути питання про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності після звільнення з військової служби, внаслідок контузії, що мала місце під час проходження військової служби в місцях, де велися бойові дії, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 лютого 2017 року у справі № 608/1600/16-а, 2-а/608/4/2017 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: М.П. Кушнерик
В.В. Ніколін
Повний текст ухвали виготовлено 19 червня 2017 року.