Справа № 466/1355/13-а
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/5931/17

Львівський апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гулида Р.М., Улицького В.З.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2017 року у справі № 466/1355/13-а за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визнання неправомірними дій відповідача, зобов`язання до вчинення дій, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнати дії Шевченківського ВДВС ЛМУЮ та посадових осіб старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиці Комарніцької В.В., та начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Титли І.М., щодо винесення та затвердження постанов про закінчення виконавчих проваджень від 29.11.2012 р. № 33382371; № 33961908; № 33962104 неправомірними; скасувати постанови Шевченківського ВДВС ЛМУЮ від 29.11.2012 р. № 33382371; № 33961908; № 33962104; стягнути з Шевченківського ВДВС ЛМУЮ, на користь ОСОБА_1, завдану шкоду в сумі (втрачену вигоду) 78 800 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн., зобов'язати Шевченківський ВДВС ЛМУЮ, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення по даній справі.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що о 29.01.2013 року він звернувся до відповідача із заявами щодо зміни способу та порядку виконання судових рішень, по виконавчим провадженням (ВП) №33382371; №33961908; №33962104. 16.02.2013 р. позивач отримав від відповідача відповідь на заяви, та копії постанов від 29.11.2012 року про закінчення ВП №33382371; №33961908; №33962104. Постановами про закінчення ВП від 29.11.2012р. №33382371; №33961908; №33962104 встановлено, що боржник, надав відповідачу листа №8533/06-14 від 26.07.2012 року в якому повідомив, що стягувач на пенсійному обліку у боржника не перебуває, у зв'язку з його переведенням для подальшого отримання пенсії в управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян. Вважає винесені відповідачем постанови про закінчення ВП №33382371; №33961908; №33962104 невмотивованими, незаконними, а дії відповідача та його посадових осіб неправомірними. Крім цього зазначає, що відповідачем та його посадовими особами Комарніцькою В.В. та Титлою І.М. не було вжито заходів спрямованих на примусове виконання рішення суду та було завдано позивачу шкоди (втрачена вигода) на суму 78 800 грн. та моральної шкоди на суму 5 000 грн.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано дії Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції та посадових осіб старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Комарніцька В.В. та начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Титла І.М. щодо винесення та затвердження постанов про закінчення виконавчих провадження від 29.11.2012 р. №33382371; №33961908; №33962104, неправомірними.

Постанови Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 29.11.2012 р. №33382371; №33962104 - скасовано.

Зобов'язано Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області подати звіт про виконання судового рішення у справі у строк три місяці з моменту набрання постановою законної сили.

У решті заявлених вимог відмовлено за безпідставністю.

Вказану постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач. У поданій апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є незаконною, просить оскаржувану постанову змінити в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 82 704 грн. 64 коп. суми не отриманої з вини Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції та його посадових осіб ОСОБА_4 та Титла І.М. пенсії та моральної шкоди в сумі 5000 грн.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що ним 11.01.2017 р. було надано суду першої інстанції клопотання пояснення, до якого було подано точний, а не приблизний розрахунок, завданої йому матеріальної шкоди (упущеної вигоди), яка складає 82 704 грн. 64 коп. Також зазначає, що існують підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн., оскільки йому заподіяно моральні страждання у зв'язку з невиконанням виконавчих листів виданих судом

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Львова № 2а-419/11 від 16.02.2011 р. зобов'язано Управління пенсійного фонду України у Шевченківському районі м.Львова здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановами від 29.11.2012 р. закінчено виконавчі провадження № 33382371; № 33961908; № 33962104 у зв'язку із тим, що згідно відповіді від 07.02.2013 р. № В-11/4157 УПФ України у Шевченківському районі м. Львова, в якій зазначено, що стягувач на пенсійному обліку у боржника не перебуває, у зв'язку з його переведенням для подальшого отримання пенсії в управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян.

Вважаючи дії відповідача, щодо винесення постанов про закінчення виконавчих проваджень звернувся до суду з відповідними позовними вимогами в яких зокрема просив стягнути завдану шкоду (втрачену вигоду) та моральну шкоду.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова, яке є боржником у вказаних виконавчих провадженнях, зобов'язане здійснити перерахунок та виплату його пенсії за період з 11 жовтня 2010 року по 31 жовтня 2010 року, адже перехід ОСОБА_1, на інший вид пенсії та до іншого пенсійного органу не звільняє боржника (управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова) від виконання судових рішень.

Щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача втраченої вигоди та відшкодування моральної шкоди, то суд першої інстанції вважав, що такі не підлягають до задоволення, оскільки судовими рішеннями як у справі № 2а-69/11, так і справі № 2а-419/11 не визначено у грошовому виразі, саме нарахування та виплату коштів, яку має здійснити відповідач - УПФ України у Шевченківському районі м.Львова та не доведено факт заподіяння моральних страждань.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з'ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Щодо покликання апелянта на виплату йому упущеної вигоди то суд апеляційної інстанції погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що така не підлягає до задоволення, оскільки в обгрунтуванні зазначеної суми, позивач зазначає приблизну суму завданих збитків (упущеної вигоди) та надає такий розрахунок у таблиці, однак зазначена шкода пов`язана з невиконанням судових рішень, якими не визначено у грошовому виразі, яке саме нарахування та виплату коштів має здійснити відповідач - УПФ України у Шевченківському районі м.Львова., Крім цього рішення у цій частині не виконане до тепер, отже правовідносни продовжують діяти.

Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 5 від 25.05.2001 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У пункті п. 9 постанови Пленум Верховного Суду України також рекомендував судам при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), інші обставини, як стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В силу зазначеного колегія суддів вважає, що підстав для стягнення моральної шкоди немає, оскільки позивачем не зазначено факти заподіяння такої шкоди та не наведено докази, на підтвердження вимог про стягнення моральної шкоди.

Стосовно решти висновків суду першої інстанції колегія суддів зазначає, що такі в апеляційному порядку сторонами не оскаржували, у зв'язку з чим апеляційний суд не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржено особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом.

Вказані твердження відповідають роз'ясненням, наведеним в п.п.13.1 та 13.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 р. «Про судове рішення в адміністративній справі».

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2017 року у справі № 466/1355/13-а- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дати складення в повному обсязі.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Р. М. Гулид
В. З. Улицький

Повний текст ухвали складено 16 червня 2017 року