Справа № 812/377/17
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 червня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/377/17

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Шембелян В.С.,

при секретарі судового засідання: Олійник О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Станично-Луганської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганської області, Головного управління ДФС у Луганської області про визнання дій протиправним та скасування висновку від 17.02.2017 № 19/1216/,-

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2017 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі також - позивач), в якому позивач з урахування уточнених позовних вимог просить визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Луганської області, які виразились у складані висновку від 17.02.2017 № 19/1216/ про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст.5 Закону України "Про очищення влади" відносно ОСОБА_1, та скасувати висновок від 17.02.2017 № 19/1216/ про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст.5 Закону України "Про очищення влади" складений відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він працює на посаді командира відділення 28 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області. Головним управлінням ДФС у Луганській області відносно позивача проведено перевірку відомостей, визначених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України "Про очищення влади". За результатами перевірки відповідачем складено висновок № 19/1216/ від 17.02.2017 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України "Про очищення влади", яким встановлено, зокрема, недостовірність відомостей, зазначених в пункті 2 частини 5 статті 5 Закону України "Про очищення влади", вказаних позивачем у декларації, що стосується факту придбання ним автомобілю за час перебування на посадах, визначених пунктом 1-10 частини 1 статті 2 Закону України "Про очищення влади".

Позивач з таким висновком не згодний та вважає, його протиправним внаслідок неповноти з'ясування усіх обставин справи, які повинні були враховуватись при прийнятті спірного висновку, оскільки відповідачем не було враховані обставини зазначені в поясненнях з додатками, не взято до уваги те, що на придбання транспортного засобу витрачені кошти, отримані в дар від батьків на весілля.

Представник позивача та позивач просили справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити ( а.с.134,135).

Представник відповідачів заперечував проти задоволення позовних вимог ( а.с.73-75), зазначив, що процедура проведення органами Державної фіскальної служби України перевірки в рамках Закону України "Про очищення влади" регламентована Порядком № 563 від 16.10.2014 та № 1100 від 03.11.2014. Наказом Державної фіскальної служби України від 06.02.2017 № 57 внесені зміни до наказу ДФС від 19.10.2016 № 875 та функцію з організації та проведення перевірок відомостей у деклараціях суб'єктів декларування, у т.ч. осіб, які займають посади, перебування на яких становить державну таємницю, покладено виключно на головні управління Державної фіскальної служби України. Зокрема вказані функції віднесено до повноважень головних управлінь Державної фіскальної служби України з підготовки висновку за результатами перевірки, складання повідомлення та надсилання їх відповідним органам. Зазначив, що податковим органом направлено запити для перевірки правильності відображення позивачем у декларації належного йому майна та майнових прав. При перевірці відомостей, визначених у пункті 2 частини 5 статті 5 Закону України "Про очищення влади" було встановлено розбіжність у декларації. Позивачем були надані пояснення стосовно встановлених розбіжностей та зазначено, що на придбання транспортного засобу у лютому 2005 році ним витрачені заощаджені кошти у розмірі 32671,00 грн. Решту коштів вони з дружиною отримали в подарунок на весілля від батьків. Вважав, що податковий орган правомірно склав висновок від 17.02.2017, у якому зазначено про неможливість встановити достовірність відомостей, визначених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону України "Про очищення влади", зазначених ОСОБА_1 у декларації. У зв'язку із зазначеним, просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в порядку ст. 41 КАС України в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 69-72 КАС України, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до начальника Головного управління ДСНС України у Луганській області із заявою про проведення щодо нього перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади" від 16.09.2014 № 1682 (далі - Закон № 1682) (а.с. 81).

Головне управління ДСНС у Луганській області направило до Біловодського відділення Станично-Луганської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганської області запит від 22.12.2016 № 02-6814/232 про проведення перевірки, передбаченої Законом № 1682-VII, відносно ОСОБА_1 (а.с. 80).

Під час проведення перевірки податковим органом направлено ОСОБА_1 запит від 20.01.2017 № 83/1216/17-09 про надання пояснень щодо причин невідповідності доходів, відображених у декларації та надати підтверджуючі документи, надати письмове пояснення стосовно нерухомого майна зазначеного у позиції 23.24 декларації та надати копії документів, що підтверджують право власності, оренди чи іншого права користування, які є підставою виникнення права власності, суми витрат та джерело доходу на придбання у власність, оренду чи інше право користування зазначеного майна, а також надати письмове пояснення та документи, що підтверджують право власності, оренди чи іншого права користування, суми витрат та джерело доходу на придбання у власність транспортних засобів, визначених у позиціях розділу IV " Відомості про транспортні засоби" декларації (а.с. 95).

ОСОБА_1 07.02.2017 надав до податкового органу пояснення, в яких зазначив, нерухоме майно, яке визначено у позиціях 23-24 Декларації про майно, доходи, витрати і забов'язання фінансового характеру за 2015 рік, а саме: земельна ділянка площею 693 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, та житловий будинок площею 224,5 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, йому не належить, власником є його дружина ОСОБА_2. Копії документів на право власності додав Він прописаний та проживає за вказаною адресою і користується значеною земельною ділянкою та будинком, тому ним було вказано це майно в розділі 23, 24 Декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік.

Стосовно позиції 25 розділу III «Відомості про нерухоме майно» декларованої квартири за адресою: АДРЕСА_1, ним було помилково вказано загальну площу 69,5 кв.м, відповідно до свідоцтва на право власності від 27.12.2002 року та технічного паспорту від 19.12.2002 року, нового свідоцтва про право на спадщину від 15.08.2012 року, технічного паспорту від 14.08.2012 року загальна площа 73,6 кв.м. Копії документів додавалися.

Стосовно позиції 35, 39 Декларації, транспортні засоби: Маzda 6, реєстраційний номер НОМЕР_2, та ЗАЗ ТF55YО, реєстраційний номер НОМЕР_4, належать його дружині. Копії документів додаються. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортних засобів він має право на керування, і тому вони були вказані ним в декларації (а.с. 96-109).

За результатами перевірки ГУ ДФС у Луганській області складено висновок від 17.02.2017 № 19/1216/ про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України "Про очищення влади" яким встановлено недостовірність відомостей, визначених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону України "Про очищення влади", зазначених ОСОБА_1 у декларації (а.с. 110-111).

Надаючи правову оцінку заявленим позивачем вимогам, з урахуванням викладених ним обставин, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про очищення влади" від 16.09.2014 № 1682-VII (далі - Закон № 1682) очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону № 1682 очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

У частині восьмій статті 3 Закону № 1682 зазначено, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, перевірка стосовно яких встановила недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданих ними за попередній рік деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, складених за формою, що встановлена Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", та/або невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в їх деклараціях, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених пунктами 1 - 10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Відтак, одним із методів очищення влади є здійснення перевірок достовірності відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та перевірок відповідності такого майна (майнових прав) законним доходам осіб, що підлягають перевіркам. При цьому, в разі виявлення недостовірності таких відомостей або ж встановлення невідповідності майна (майнових прав) законним доходам, до осіб, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), застосовуються відповідні заборони.

Підстави й порядок проведення перевірок достовірності відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та перевірок відповідності такого майна (майнових прав) законним доходам осіб також визначаються Законом України "Про очищення влади".

Так, ч. 1 ст. 4 Закону № 1682 встановлено, що особи, які перебувають на посадах, визначених у п.п. 1-10 ч. 1 ст. 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у ч. 4 ст. 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною 3 або 4 ст.1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону.

У зв'язку із наведеним, суд зазначає, що ОСОБА_1 є особою, котра займає посаду, щодо яких, у відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 2 Закону № 1682, здійснюються заходи з очищення влади (люстрації) та щодо якої проводиться перевірка достовірності відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", набутого (набутих) за час перебування на посаді, доходам, отриманим із законних джерел, як це встановлено п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону № 1682.

Згідно частини четвертої ст. 5 Закону № 1682 організація проведення перевірки осіб (крім професійних суддів та осіб, зазначених в абзаці третьому цієї частини) покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка.

Відповідно до частини п'ятої вказаної статті перевірці підлягають: достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону; достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" (далі - декларація), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Згідно ч. 10 ст. 5 Закону № 1682 у разі встановлення за результатами перевірки недостовірності відомостей, визначених пунктом 2 частини п'ятої цієї статті, орган, який проводив перевірку, протягом трьох робочих днів з дня виявлення всіх недостовірностей та/або невідповідностей, але не пізніше ніж на тридцятий день з дня отримання запиту та копії декларації особи, повідомляє про них особу, стосовно якої проводиться перевірка. Особа, стосовно якої проводиться перевірка, не пізніше ніж на п'ятнадцятий робочий день з дня отримання нею відповідного повідомлення надає письмове пояснення за такими фактами та підтверджуючі документи, які є обов'язковими для розгляду та врахування відповідним органом при підготовці висновку про перевірку.

Постановою Кабінету Міністрів України № 563 від 16.10.2014 "Деякі питання реалізації Закону України "Про очищення влади" затверджено Порядок проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади" (далі - Порядок № 563) та Перелік органів, що проводять перевірку достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

Згідно з п.п. 19, 20 Порядку № 563 із метою проведення перевірки достовірності відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації за минулий рік, поданій особою, яка підлягає перевірці, набутого (набутих) за час перебування на посадах, зазначених у п.п.1-10 ч. 1 ст. 2 Закону № 1682, доходам, отриманим із законних джерел, до ДФС надсилається запит за формою згідно з додатком 3 разом із засвідченими копіями декларації та трудової книжки (послужного списку) такої особи.

Пунктами 27, 28 Порядку № 563 визначено, що в разі встановлення за результатами перевірки недостовірності відомостей, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону № 1682, ДФС протягом трьох робочих днів з дня виявлення всіх фактів недостовірності та/або невідповідності відомостей, але не пізніше ніж на тридцятий день з дня надходження запиту та копії декларації особи, стосовно якої проводиться перевірка, повідомляє про них зазначеній особі.

Особа, стосовно якої проводиться перевірка, не пізніше ніж на п'ятнадцятий робочий день з дня отримання нею відповідного повідомлення надає письмове пояснення за фактами, зазначеними у п. 27 цього Порядку, та підтверджені документи, які є обов'язковими для розгляду та врахування ДФС під час підготовки висновку про перевірку.

Пунктом 35 Порядку № 563 передбачено, що якщо відповідь/висновок/копія судового рішення, що надійшли від органів перевірки за результатами перевірки, є неповними або суперечать іншим матеріалам перевірки, орган, в якому проводиться перевірка, з метою проведення додаткової перевірки чи уточнення отриманої інформації одноразово звертається із запитом до органів перевірки, які зобов'язані розглянути його та надати відповідь протягом десяти робочих днів.

Міністерством фінансів України наказом № 1100 від 03.11.2014 затверджено Порядок проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України "Про очищення влади" (далі - Порядок № 1100), яким визначено процедуру проведення органами ДФС перевірки достовірності відомостей, визначених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону України "Про очищення влади", зазначених особами, перелік яких наведено у п.п.1-11 ч. 1 ст. 2 Закону № 1682, у деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік, за формою, встановленою Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Відповідно до абз. 2 п. 1 Порядку № 1100 його дія поширюється на осіб, стосовно яких проводиться перевірка, контролюючі органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи, визначені ч. 4 ст. 5 Закону № 1682. Перевірка відомостей щодо членів сім'ї особи, стосовно якої проводиться перевірка, вказаних у декларації, не проводиться.

Пунктом 3 Порядку № 1100 встановлено загальний алгоритм проведення органами ДФС перевірки, який включає такі складові:

1) отримання від керівника відповідного органу, передбаченого ч. 4 ст. 5 Закону № 1682, запиту про проведення перевірки достовірності відомостей щодо особи, стосовно якої проводиться перевірка, а також копії декларації цієї особи;

2) одержання у разі необхідності та в межах повноважень, визначених Податковим кодексом України, від державних органів, органів місцевого самоврядування, банків, інших юридичних осіб публічного права, а також платників податків інформації, копій підтверджуваних документів, які стосуються відомостей, зазначених у декларації;

3) проведення перевірки, що фактично полягає в:

- аналізі наявної в контролюючого органу податкової інформації щодо доходів, отриманих особою, стосовно якої проводиться перевірка, з метою з'ясування джерел їх отримання, в тому числі щодо повноти їх відображення в декларації;

- порівнянні відомостей про вказане в декларації майно (майнові права), набуте (набуті) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у п.п.1-10 ч. 1 ст. 2 Закону № 1682, з наявною в контролюючого органу податковою інформацією про майно (майнові права) такої особи з метою з'ясування достовірності відомостей щодо його (їх) наявності;

- порівняльному аналізі наявної інформації з метою засування відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у п.п.1-10 ч. 1 ст. 2 Закону № 1682, доходам, отриманим із законних джерел;

4) повідомлення особі, стосовно якої проводиться перевірка, про виявлення перевіркою всіх недостовірностей та/або невідповідностей;

5) одержання від особи, стосовно якої проводиться перевірка, письмового пояснення та підтверджуваних документів щодо виявлених перевіркою недостовірностей та/або невідповідностей з метою обов'язкового їх розгляду та врахування при підготовці висновку про перевірку;

6) підготовка висновку про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону № 1682, за встановленою формою та надсилання його відповідному органу, від якого отримано запит про перевірку та копію декларації особи, стосовно якої проводилася перевірка.

Як передбачено п. 4 Порядку № 1100 при проведенні перевірки використовується наявна в інформаційних ресурсах контролюючих органів податкова інформація, інформація, що міститься в податкових деклараціях платників податків (у разі їх подання відповідно до законодавства), інша інформація, що надійшла до контролюючих органів.

При перевірці контролюючим органом використовується інформація, надана особою, стосовно якої проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом контролюючого органу, а також інформація, що надходить від суб'єктів інформаційних відносин та платників податків (фізичних та юридичних осіб) в установленому законом порядку.

Відповідно до п. 6 Порядку № 1100 отримана та узагальнена податкова інформація порівнюється на предмет її достовірності з даними, вказаними в декларації.

За результатами такого порівняння встановлюється відсутність/наявність недостовірностей та/або невідповідностей між податковою інформацією та вказаними в декларації відомостями, а також відсутність/наявність невідповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у п.п.1-10 ч.1 ст.2 Закону України "Про очищення влади", доходам, отриманим із законних джерел.

Недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, вказується у висновку про проведення перевірки у разі, якщо особою, стосовно якої проводиться перевірка, не вказано або вказано неповну інформацію про таке майно (майнові права) у декларації.

Наявність невідповідності вартості майна, вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у п.п. 1-10 ч. 1 ст. 2 Закону № 1682, доходам, отриманим із законних джерел, вказується у висновку про проведення перевірки у разі, якщо вартість такого майна (майнових прав) перевищує суму доходів, отриманих із законних джерел.

Пунктом 12 Порядку № 1100 також визначено, що в разі встановлення за результатами перевірки недостовірностей та/або невідповідностей у будь-якому з розділів декларації контролюючий орган, крім одержання в межах своїх повноважень від державних органів, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб публічного права, а також платників податків інформації та копій необхідних документів щодо зазначених відомостей, протягом трьох робочих днів з дня виявлення таких недостовірностей та/або невідповідностей, але не пізніше ніж на тридцятий день з дня отримання запиту та копії декларації особи, стосовно якої проводиться перевірка, повідомляє про них таку особу з метою отримання пояснень причин виникнення недостовірностей та/або невідповідностей та копій документів, які підтверджують зазначені у декларації відомості.

Особа, стосовно якої проводиться перевірка, не пізніше ніж на п'ятнадцятий робочий день з дня отримання нею відповідного повідомлення надає письмове пояснення за такими фактами та підтверджувані документи, які є обов'язковими для розгляду та врахування відповідним контролюючим органом при підготовці висновку про результати перевірки.

Згідно з п. 14 Порядку № 1100 висновок про результати перевірки, підписаний керівником контролюючого органу (або особою, яка виконує його обов'язки), який проводив перевірку, надсилається керівнику органу, передбаченому ч. 4 ст. 5 Закону № 1682, не пізніше ніж на шістдесятий день з дня початку проходження перевірки.

Статтею 9 Закону № 1682 встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень при виконанні цього закону оскаржуються в судовому порядку, а у відповідності до абз.2 п. 11 ст. 5 цього ж Закону висновок про результати перевірки достовірності відомостей, визначених п.п.1, 2 ч.5 ст.5 може бути оскаржений особою в судовому порядку. Аналогічні положення закріплено у п. 39 Порядку № 563.

Також, наказом Державної фіскальної служби України від 06.02.2017 № 57 "Про внесення змін до наказу ДФС від 19.10.2016 № 875 "функцію з організації та проведення перевірок відомостей у деклараціях суб'єктів декларування, у тому числі осіб, які займають посади, перебування на яких становить державну таємницю покладено виключно на головні управління Державної фіскальної служби України. Зокрема, процедури передбачені за № функцій 1.139 по 1.139.11 віднесено до повноважень головних управлінь Державної фіскальної служби України, в тому числі функції з підготовки висновку за результатами перевірки, складання повідомлення та надсилання їх відповідним органам.

Висновок за результатами перевірки відносно ОСОБА_1 складено Головним управлінням ДФС України у Луганській області, який є повноважним органом на проведення такої перевірки, відповідно до приписів ч. 7 ст. 5 Закону № 1682, п. 2 Порядку № 563, Переліку органів, що проводять перевірку, пп. 92-1 п. 4 Положення про Державну фіскальну службу України.

Дослідженням змісту оскаржуваного висновку судом встановлено, що для проведення перевірки податковим органом отримано запит про перевірку, копії декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік, біографічну довідку, а також копію заяви про проведення перевірки, копію паспорта позивача, картки фізичної особи - платника податків. Надсилалися запити про надання відомостей про ОСОБА_1 до Центральної бази даних ДФС, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного агентства земельних ресурсів України, Державної інспекції сільського господарства в Луганській області, до відділу Держгеокадастру Біловодському районі Луганської області, до територіального сервісного центру № 4443 регіонального сервісного центру МВС в Луганській області.

Зазначено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 75825292 від 14.12.2016 на ім'я ОСОБА_1 зареєстровано квартиру за алресою: АДРЕСА_1, загальною площею 73.6 кв.м, підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності, видане 27.12.2002 Біловодською селищною радою, реєстр № 1.81, частка власності - ? ( а.с.93).

Відділом Держгеокадастру у Біловодському районі Луганської області від 12.01.2017 за № 0-28-0.4-14/2-17 повідомлено, що за ОСОБА_4 до 2013 року на території Біловодського району Луганської області у власності (користуванні) земельні ділянки зареєстровані не були.

Територіальним сервісним центром № 4443 регіонального сервісного центру МВС в Луганській області від 19.01.2017 за № 31/12/4443-206 повідомлено, що за ОСОБА_4 зареєстровано автомобіль марки ГАЗ 2752, 2005 року випуску, держномер НОМЕР_5, дата реєстрації - 10.12.2005, інформація про вартість відсутня ( а.с.97).

В оскаржуваному висновку зазначено, що з 01.08.1999 по теперішній час гр.ОСОБА_1 було придбано 10.12.2005 автомобіль марки ГАЗ 2752, 2005 року випуску. Згідно довідки наданої в письмових поясненнях гр.ОСОБА_1, можлива вартість вказаного автомобіля на момент придбання (06.12.2005) складала 40.905,00 грн. (а.с. 14). У письмових поясненнях ОСОБА_1 було зазначено, що джерелом доходу на придбання автомобіля є власні заоощадження із сум грошового забезпечення, а також кошти батьків ( а.с.17). На підтвердження джерела отримання доходів гр.ОСОБА_4 було надано довідку від 07.02.2017 № 13/130/79 ( а.с.15) щодо отриманої заробітної плати, згідно вказаної довідки за період липень-серпень 1996 заробітна плата складала 7566000,00 крб. ( 75,66 грн), та за період з вересня 1996 по листопад 2005 ( до момента придбання автомобіля) - 31914,49 грн.

Судом встановлено, що в свідоцтві про народження НОМЕР_6, складеного 28 жовтня 1976 року на громадянина ОСОБА_1 в графі батьки зазначено: батько - ОСОБА_5; мати - ОСОБА_6 (а.с.12).

В паспорті НОМЕР_7 на ім'я ОСОБА_6 - матері позивача є відмітка про реєстрацію її місц постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 01.03.1990.

Як вбачається з копії паспорту НОМЕР_8 від 25 жовтня 2002 року, ОСОБА_1 в період з 27.06.1996 року по 29.09.2016 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Отже, з 1996 року по вересень 2016 року позивач проживав разом з батьками за вказаною адресою.

Відповідно до біографічної довідки - ОСОБА_1 з липня 1996 по теперішній час працює в Державній службі України з надзвичайних ситуацій у Луганській області та отримував грошове забезпечення (а.с. 15, 90).

У відомостях з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, починаючи з квітня 1999 року по лютий 2004 року відсутня інформація про доходи ОСОБА_1 (ас. 92).

З 26.03.2004 ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕД № 146073 (а.с. 20).

В 2005 році позивачем та його дружиною було придбано транспортний засіб ГАЗ 2752, реєстраційний номер НОМЕР_3 приблизною вартістю за оцінкою експерта-автотоварознавця 40905,00 грн ( а.с.13,14).

Кошти на придбання автомобіля були накопичені в період з 1996-2005 з заробітної плати позивача та доходів дружини позивача, яка зареєстрована як фізична особа - підприємець в 1999 році ( а.с.122).

На весілля батьками позивача були подаровані грошові кошти в сумі 10000,00 грн, що підтвердили допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (мати та дружина позивача).

Статтями 3, 175 Сімейного кодексу України визначено коло осіб, що є членами сім'ї та передбачено, що майно набуте за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності.

14.03.2006 року ОСОБА_1 набув право власності на вказаний автомобіль (а.с.97).

Згідно з частиною 4 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Чинним законодавством не передбачено заборони в реєстрації права спільної сумісної власності за одним з співласників.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством відповідно до ч.1 ст.19 Конституції України. Отже реєстрація права власності за позивачем як одним із співласників автомобілю є законною і не може мати негативних наслідків для позивача.

Відповідно до Методичних рекомендацій щодо заповнення декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та іншими особами у розділі ІІ"Відомості про доходи" декларації зазначаються відомості про суми одержаного (нарахованого) доходу декларантом та членів сім'ї.

Враховуючи те, що в оскаржуваному висновку не зазначено, сукупного доходу членів сім'ї, отриманого із законних джерел до часу реєстрації права власності за одним з співвласків, відповідно, не проводиться порівняння суми доходу отриманого із законних джерел з сумою витрат на придбання майна. Лише зазначено сукупний доход позивача за 2015, зазначений ним в декларації.

Отже, в зазначеному документі податковим органом взагалі не обгрнтовано мотивів оскарженого позивачем висновку про те, що вартість легкового автомобілю перевищує суму доходів, отриманих із законних джерел, не надано оцінку письмовим поясненням позивача та доданим до них документам.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положеннями частини 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, згідно зі змістом частини другої статті 1 Закону № 1682 очищення влади (люстрація) застосовується до осіб, які брали участь в управлінні державними справами своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3, тобто до осіб, які підлягають перевірці, повинен застосовуватися принцип індивідуальної вини.

На необхідності дотримання принципу індивідуальної вини при проведенні люстраційних заходів наголошується й у Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи від 27 червня 1996 року № 1096 "Про заходи щодо позбавлення від спадщини колишніх комуністичних тоталітарних систем". Зокрема, у ній зазначено, що люстраційні заходи можуть бути сумісними з принципами демократичної та правової держави, якщо буде дотримано принцип індивідуальної вини, яка має бути доведена в кожному конкретному випадку, а особі, яка піддається люстраційній процедурі, буде гарантовано право на захист, презумпція невинуватості та право на оскарження до суду (пункти 12, 13).

Установлені зазначеною Резолюцією № 1096 підходи до проведення люстрації знайшли свій розвиток у практиці Європейського суду з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ).

Так, у рішенні "Любох проти Польщі" ЄСПЛ наголошує, що люстраційна процедура не може слугувати покаранням, оскільки це прерогатива кримінального права. Якщо норми національного закону допускають упровадження обмеження прав, гарантованих Конвенцією, то такі обмеження мають бути достатньо індивідуальні. Люстраційні процедури мають відповідати критеріям доступності, а при розгляді справ про люстрацію мають бути дотримані всі стандарти справедливого судового розгляду та вимог, передбачених статтею 6 Конвенції щодо кримінальних проваджень. Зокрема, особі, яка піддається люстрації, мають бути забезпечені всілякі гарантії, притаманні кримінальному переслідуванню. Такою гарантією передусім має бути презумпція невинуватості (пункт 61).

У даному випадку суд приходить до висновку, що фіскальним органом перевірку відносно ОСОБА_1 проведено формально, без дотримання принципів презумпції невинуватості та індивідуальної вини, оскільки при проведенні перевірки, незважаючи на зазначення у оскарженому висновку урахування пояснень ОСОБА_1 та додатково наданих документів, фактично пояснення та документи до уваги не прийнято взагалі.

Проаналізувавши вищевикладені обставини, приймаючи до уваги те, що суб'єктом владних повноважень не доведений належними та допустимими доказами факт порушення позивачем вимог антикорупційного законодавства та вимог Закону № 1682, суд вважає висновок Головного управлінням ДФС України у Луганській області про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частиною 5 статті 5 Закону України "Про очищення влади" від 17.02.2017 за № 19/1216/, незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо вимог про визнання протиправними дій Головного управління ДФС у Луганській області суд зазначає, що, по-перше, позивачем, а ні в позові, а ні під час надання пояснень у судовому засіданні не конкретизовано, які саме дії відповідача він вважає незаконними.

По друге, проводячи перевірки посадові особи податкового органу діяли в межах наданих їм повноважень та у спосіб, визначений Законом № 1682 та відповідними порядками, якими регламентовано процедуру проведення органами Державної фіскальної служби України перевірки (Порядок № 563 від 16.10.2014 та № 1100 від 03.11.2014).

Самі по собі дії відповідача не породжують для позивача жодних юридичних наслідків, які має саме висновок від 17.02.2017.

З урахуванням зазначеного суд вважає, що позовні вимоги щодо оскарження дій податкового органу є безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки позивачем обрано хибний спосіб захисту в цій частині вимог.

Відповідно до статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За викладених вище обставин суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат не вирішується у зв'язку з їх відсутністю.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати висновок Головного управлінням ДФС України у Луганській області від 17.02.2017 № 19/1216/ про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст.5 Закону України "Про очищення влади" складений відносно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано судом 19 червня 2017 року.

Суддя В.С. Шембелян