Справа № 806/386/17
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Семенюк М.М.
Суддя-доповідач:Шевчук С.М.
УХВАЛА

іменем України

"20" червня 2017 р. Справа № 806/386/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шевчук С.М.

суддів: Бучик А.Ю.

Майора Г.І.,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

сторін та їх представників: від відповідача- Беспризванний А.А.; від позивача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "20" лютого 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про стягнення коштів ,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 10339,43 грн.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 8837,48 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Національної поліції в Житомирській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині вимог, що були задоволені та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зокрема, відповідач посилається на те, що кошти для розрахунку було замовлено одразу після звільнення позивача та після їх надходження з Національної поліції України виплачено останньому, а отже відсутня вина відповідача щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги позивачу відразу після звільнення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 02.11.2016 року № 250 о/с майора поліції ОСОБА_4 з 04.11.2016 року звільнено зі служби в поліції на підставі п. 2 ч. 1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу).

Даним наказом визначено, що вислуга років на день звільнення позивача становила у календарному обчисленні - 17 років 06 місяців 20 днів, у пільговому обчисленні - 23 роки 08 місяці 11 днів.

Проте, на день звільнення, розрахунок щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні із позивачем проведено не було. Таку виплату було проведено лише 05 грудня 2016 року.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновків, що правове становище осіб, які проходять службу в органах внутрішніх справ та поліції врегульовано спеціальним законодавством, у тому числі, порядок, умови проходження та звільнення зі служби, порядок та умови оплати праці, зокрема: Законом України від 20 грудня 1990 року №565-XII "Про міліцію" (чинного на момент проходження позивачем служби), Законом України від 2 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію", Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114, Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499 та постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей".

При цьому, суд зазначив, що трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду з наступних підстав.

Пунктом 1.6. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС від 31.12.2007 року №499 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за №205/14896 (далі - Інструкція №499) визначено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

У відповідності до п.1.18. Інструкції №499 при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.07.2015 №21-8а15, в якій під час тлумачення положень статей 3 Кодексу законів про працю України, 18 Закону України "Про міліцію" зазначено, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальну законі.

Правовідносини з приводу проходження служби в органах внутрішніх справ на час виникнення спірних правовідносин регулювались Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію", Положенням про проходженням служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення), наказами та розпорядженнями МВС України.

Даними нормативними актами не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення працівника з органів внутрішніх справ.

Тільки пунктом 1.18 Інструкції N 499 визначено, що у разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

Водночас такий порядок визначений Кодексом законів про працю України.

Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналізуючи вище згадані норми матеріального права, Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15) прийшов до висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП, при цього визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Як зазначає Верховний Суд України, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум.

Судом першої інстанції встановлено, що позивача звільнено з органів внутрішніх справ 04 листопада 2016 року, тоді, як фактичний розрахунок (виплату одноразової грошової допомоги) проведено 05 грудня 2016 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, частково задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_4 та зобов'язавши відповідача сплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 8837,48 грн.

Враховуючи вищевикладене, оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують, як такі, що ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування цього судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "20" лютого 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя С.М. Шевчук

судді: А.Ю.Бучик

Г.І. Майор

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_4 АДРЕСА_1,10002

3- відповідачу/відповідачам: Головне управління Національної поліції в Житомирській області вул.Старий Бульвар,5/37,м.Житомир,10008

ОСОБА_3 АДРЕСА_2 - ,