Справа № 806/1128/17
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року Житомир справа № 806/1128/17

категорія 2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Токаревої М.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов'язання розглянути клопотання від 13.03.2017

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання повторно розглянути клопотання від 13.03.2017 та прийняти рішення у вигляді наказу. В обґрунтування позову зазначає, що 13.03.2017 звертався до відповідача з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою надання в оренду земельної ділянки площею 24,0 га. для сінокосіння. Листом відповідача від 12.04.2017 йому було повідомлено, що земельна ділянка вказана у його клопотанні зарезервована для виділення земельних часток паїв переселенцям-чорнобильцям. Позивач вважає, що відповідачем допущено бездіяльність, яка полягає у неналежному розгляді його клопотання, оскільки не було прийнято рішення у вигляді наказу.

Позивач надав до суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представник відповідача просив також справу розглянути у порядку письмового провадження, подав до суду письмові заперечення у яких просив у задоволенні позову просив відмовити.

У відповідності до ч.4 ст.122 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 13 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння орієнтовною площею 24,0 га з земель запасу, розташованих за межами населених пунктів Брусилівської селищної об'єднаної територіальної громади (бувшої Осівецької ради Брусилівського району Житомирської області). В додатках зазначено: графічні матеріали, копія паспорта 2, 3, 11 сторінки, ін. коду.

Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області листом від 12.04.2017 №Г-3593/0-4080/6-17 повідомило ОСОБА_1 про те, що земельна ділянка вказана у його клопотанні зарезервована для виділення земельних часток паїв переселенцям-чорнобильцям, а тому не в змозі позитивно задовольнити його заяву.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не оспорює підстави відмови у задоволенні його клопотання, він лише не погоджується з формою такої відмови, оскільки вважає, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою, або мотивована відмова надаються у вигляді приймання наказу. З огляду на вказану обставину суд не надає оцінки підставам відмови у задоволенні клопотання позивача.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Частиною 1. ст. 34 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Приписами ч. 2.ст. 123 Земельного кодексу України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно вимог ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Слід наголосити, що жодною нормою чинного законодавства не передбачено форми у якій повинна надаватися відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, єдина вимога до такої відмови це її належна мотивація.

З огляду на що суд вважає помилковим та безпідставним посилання позивача, що відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою повинна оформлюватися у вигляді приймання наказу, рішення або розпорядження.

З наявної у матеріалах справи відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою вбачається, що вона цілком є вмотивованою, оскільки містить чітке та обґрунтоване посилання на обставини за яких відповідач позбавлений можливості розглянути клопотання позивача позитивно.

Стосовно вимоги позивача в частині зобов'язання прийняти Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області рішення у вигляді наказу, суд зазначає наступне.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Суд зазначає, що позивач, заявляючи дану позовну вимогу, фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо надання або відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Суд вважає, що задоволення вказаної позовної вимоги фактично порушить закріплені законом виключні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо здійснення дозвільної діяльності на розробку проекту землеустрою та зобов'яже відповідача вчинити дії поза встановленою чинним законодавством процедурою.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач при розгляді клопотання від 13.03.2017 діяв у спосіб передбачений законом та з чітким дотриманням вимог законодавства, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Що стосується посилання позивача про необхідність встановити контроль за виконанням судового рішення то суд з цього приводу зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Наведена норма свідчить, що встановлення судового контролю можливо лише у разі задоволення позовних вимог.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову тому і відсутні правові підстави для встановлення судового контролю за виконанням рішення.

Керуючись ст. 86, 122, 128, 153-168, 254 КАС України, суд -

постановив:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя М.С. Токарева