Справа № 213/2704/16-а(2-а/213/59/16)
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 червня 2017 рокусправа № 213/2704/16-а(2-а/213/59/16)
Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Лукманової О.М.

суддів: Божко Л.А. Кругового О.О.

при секретарі: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Криворізького південного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на постанову Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2017 року у справі № 213/2704/16-а (2-а/213/59/16) за позовом ОСОБА_1 до Криворізького південного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання неправомірною бездіяльність щодо здійснення перерахунку і поновлення пенсії та зобов'язання поновити виплату пенсії, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до Криворізького південного об'єднаного УПФУ в Дніпропетровській області (далі по тексту - відповідач), в якому просила визнати бездіяльність відповідача щодо перерахунку та поновлення їй пенсії - неправомірною; зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії з 07.10.2009 року; допустити негайне виконання постанови суду в межах суми пенсії за один місяць.

Постановою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.04.2017 року позовні вимоги задоволено частково, визнано бездіяльність Криворізького південного об'єднаного УПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови у поновленні раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 - неправомірною; зобов'язано Криворізьке південне об'єднане УПФУ в Дніпропетровській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 - з 07.10.2009 року в розмірах відповідно до чинного законодавства.

Криворізьке південне об'єднане УПФУ в Дніпропетровській області не погодившись з рішенням суду першої інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову суду та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що ключовою нормою для виплати пенсії є зазначення у заяві про поновлення виплати фактичного місця проживання в межах України, так як позивач постійно проживає за межами України поновити та виплачувати йому пенсію як громадянину України Пенсійний фонд не має змоги. Апелянт вказує, що для поновлення виплати пенсії передбачена окрема процедура, за якою пенсіонер повинен надати до управління певні документи самостійно звернутись з відповідною заявою.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України і має право на одержання пенсії, яка призначена на підставах та у порядку, встановленому Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншим законодавством України, дійсним на час призначення пенсії. У 1997 році позивач виїхала на постійне проживання до Держави Ізраїль, до виїзду проживавла у АДРЕСА_1. Встановлено, що за час проживання позивача за межами України, пенсія їй не виплачувалась.

Відповідно до матеріалів справи, 30.12.1991 року ОСОБА_1 звернулась до Інгулецької районної ради соціального забезпечення з заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням комісії від 28.01.1992 року ОСОБА_1 призначена виплата пенсії за віком, на рішенні зроблено запис про закриття справи через виїзд пенсіонерки до Ізраїлю 20.05.1998 року.

Встановлено, що ОСОБА_1 31.10.1997 року звернулась до Інгулецької районної ради соціального забезпечення з заявою про закриття пенсійної справи у зв'язку з виїздом до Ізраїлю.

16.08.2016 року позивач через уповноваженого представника звернулась до Криворізького південного об'єднаного УПФУ в Дніпропетровській області з заявою про поновлення виплати пенсії та просила зробити її перерахунок. Листом від 22.08.2016 року за № 11331/04/11 ОСОБА_1 відмовлено в поновленні виплати пенсії, свою відмову відповідач мотивував тим, що заява про поновлення виплати пенсії подається через представника або особисто пенсіонером за місцем проживання (реєстрації), вказано, що пенсіонером не надано документу, що засвідчує особу та проживання (реєстрацію), вік.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 1 ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 року п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визнаний неконституційним. У разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Конституційний суд України у рішенні №25-рп/2009 вказував, що оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Оскільки, з 07.10.2009 року норма п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» була визнана неконституційною, то позивач у разі його звернення до органу Пенсійного фонду України, з цього часу мав право одержувати вищевказану пенсію.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Вищевказана норма стосується вже нарахованих сум, але не виплачених з вини пенсіонера, а вимоги позивача стосуються поновлення нарахування сум пенсії та її виплати.

Посилання відповідача на те, що пенсія виплачується лише тим особам, які вказали у заяві фактичне місце проживання в межах України є безпідставним, з огляду на те, що ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачене нарахування пенсії на визначений особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, та те , що пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом.

Відповідно до пункту 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Згідно п 4.8. Порядку заява про призначення пенсії з усіма поданими документами та рішенням про призначення пенсії зберігаються в окремій пенсійній справі на кожного пенсіонера. Пенсійні справи зберігаються в органах, що призначають пенсії, за місцем проживання (реєстрації) або за місцем перебування пенсіонерів.

Поновлення пенсії здійснюється за матеріалами, що є в пенсійній справі, отже доводи відповідача, що позивачем не було додано документів про стаж та вік, колегія суддів до уваги не бере.

Варто вказати, що саме рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Отже, з 07.10.2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Таким чином у позивачки виникло право на поновлення раніше призначеної пенсії з 07.10.2009 року, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачам у поновленні виплати пенсії.

Що стосується дати, з якої підлягає поновлення позивачу виплати пенсії, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 51, п. 54 рішення Європейського суду з прав людини «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ мав відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, як таку, що прийнята з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Криворізького південного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 квітня 2017 року у справі № 213/2704/16-а (2-а/213/59/16) - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України відповідно до ст.ст. 211-212 КАС України.

Головуючий: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.О. Круговий