Справа № 572/70/17
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

14 червня 2017 року м. Київ К/800/19129/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Швед Е.Ю., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року

у справі № 572/70/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Сарненському районі Рівненської області

про визнання дій протиправними і зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Сарненському району Рівненської області, в якому просив визнати протиправну відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку та зобов'язати відповідача здійснити її призначення, як особі віднесеній до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Сарненського міськрайонного суду Рівненської областівід 24 січня 2017 року позов задоволено частково. Зобов'язано відповідача призначити позивачу пенсію за віком із зниженням пенсійного віку, як особі віднесеній до категорії 4 потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 24 січня 2017 року.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволені позову відмовлено.

До Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга позивача, в якій він, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції скасувати, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що він постійно і безперервно проживає в м. Сарни Рівненської області з серпня 1984 року, тобто на території, яка відноситься до зони посиленого радіологічного контролю, а саме 4 зона, в зв'язку з чим отримав посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи. Також, вважає, що наявність в нього посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи надає йому право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, що передбачено ст. 55 вказаного закону. Вважає відмову Управління Пенсійного Фонду України в Сарненському районні в призначенні йому пенсії із зменшенням пенсійного віку, яка ґрунтується на відсутності в його трудовій книжці достатнього періоду роботи, а саме відсутності повних 4 роки факту постійної роботи у зоні посиленого радіоекологічного контролю та недостатності в довідці органу місцевого самоврядування вказаних періодів проживання на забрудненій території, на яку посилається відповідач в запереченні позовних вимог, протиправною, оскільки вказані документи є лише підставою для визначення в встановленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілим від Чорнобильської катастрофи.

Як видно з оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, позивач звернувся із заявою до Управління Пенсійного Фонду України в Сарненському районі про призначення йому пенсії зі зменшенням пенсійного віку, як особі, що проживала/працювала в зоні посиленого радіологічного контролю.

Листом Управління Пенсійного Фонду України в Сарненському районі від 23 грудня 2016 року повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки первинними документами, наданими позивачем, не підтверджено необхідного періоду проживання/роботи в зоні посиленого радіологічного контролю для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Відмовляючи в задоволені позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у позивача не має достатнього часу проживання/праці у зоні посиленого радіоактивного контролю для призначення йому пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з довідкою виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області № 389 від 14 листопада 2016 року позивач у період з 02 лютого 1988 року по 03 серпня 1990 року та з 05 травня 1992 року по 28 грудня 2013 року був зареєстрований в м. Сарни Рівненської області, що станом на 01 січня 1993 року становить 3 роки 01 місяць 27 днів.

Відповідно до записів трудової книжки позивач працював у зоні посиленого радіологічного контролю - 4 зона з 15 січня 1988 року по 09 березня 1989 року; 09 березня 1989 року по 10 серпня 1990 року; 04 червня 1992 року по 31 грудня 1992 року, що складає 2 роки 06 місяців 24 дні.

Таким чином, позивач не набув права на призначення йому пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 5 років як особа, що постійно проживала або постійно працювала у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років станом на 01 січня 1993 року.

Також, не набув позивач права на зменшення пенсійного віку за початковою величиною на 2 роки - як особа, що постійно проживала або постійно працювала у зоні посиленого радіологічного контролю з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період, оскільки у з моменту аварії по 31 липня 1986 року позивач не проживав та не працював у зоні посиленого радіологічного контролю (4 зона).

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, дійшов правильного та обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки період роботи позивача відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не дає права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом вказаної норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи, порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення щодо того, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Оскільки доводи скаржника не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи у зв'язку з ненаведенням підстав, які б дозволили вважати, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального або процесуального права, ця касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 211, 213, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року у справі № 572/70/17 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Е.Ю. Швед