Справа № 816/125/17
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 р.Справа № 816/125/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Донець Л.О.

Суддів: Бенедик А.П. , Мельнікової Л.В.

за участю секретаря судового засідання Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 13.04.2017р. по справі № 816/125/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових вимог,

ВСТАНОВИЛА:

18.01.2017 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби в Полтавській області (далі - відповідач), в якому просить, з урахуванням збільшення позовних вимог, визнати протиправною та скасувати податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05.09.2016 № Ф - 2897-17, зі сплати єдиного внеску в сумі 33 668,46 грн.; визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.03.2016 № Ф- зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 48 997,67 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.04.2017 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.03.2016 № Ф- зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 48 997,67 грн та від 05.09.2016 № Ф - 2897-17 зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 33 668,46 грн.

Стягнуто на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 826,66 грн (вісімсот двадцять шість гривень шістдесят шість копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м.Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області.

Відповідач, не погодившись з судовим рішення подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати судове рішення, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач пройшов процедуру державної реєстрації та знаходиться на податковому обліку.

Працівниками відповідача проведена документальна планова виїзна щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої складено акт від 04 березня 2016 року №647/16-01-13-05-10/НОМЕР_1.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

підпункту 138.4.1, пункту 138.4 статті 138, підпункту 139.1.3 пункту 139.1 статті 139, пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року (із змінами та доповненнями), у результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 21790,49 грн, у тому числі по періодах: за 2014 рік у сумі 19733,70 грн. та за 2015 рік у сумі 2056,79 грн.;

пункту 2 частини першої статті 7 та частини 11 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2664-VI (із змінами та доповненнями), у результаті чого занижено єдиний внесок за 2014 рік на загальну суму 48997,67 грн.;

підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16, пункту 177.10, пункту 177.11 статті 177 Податкового кодексу України, статті 128 Господарського кодексу України, а саме неналежне ведення книги обліку доходів та витрат за 2014 рік, що призвело до включення до декларації про майновий стан і доходи недостовірних даних, що не підтверджені первинними документами.

За результатами перевірки прийняті наступні рішення:

податкове повідомлення-рішення від 04 квітня 2016 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 27 238,12 грн., в тому числі: в сумі 21 790,49 грн. - за податковими зобов'язаннями та штрафних (фінансових) санкцій - в сумі 5 447,63 грн.;

рішення від 04 квітня 2016 № про застосування фінансових санкцій за донарахування фіскальним органом своєчасного не нарахованого єдиного внеску в сумі 4 899,77 грн.;

вимогу від 04 березня 2016 року № Ф- про сплату суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 48 997,67 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов до висновку те, що податкові вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 04 березня 2016 року №Ф- на суму 48997,67 грн та від 05 вересня 2016 року № Ф - 2897-17 на суму 33 668,46 грн є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п. 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.3 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до абз.2 другим п. 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Тобто, наведена норма є бланкетною та вказує на те, що витрати суб'єкта господарювання, який не є платником податку на прибуток, але надає звітність про доходи від заняття підприємницькою діяльністю, формуються у тому ж порядку, як у платників податку на прибуток.

Статтею 149 Податкового кодексу України (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковою базою для цілей оподаткування податком на прибуток визнається грошове вираження прибутку як об'єкта оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу, з урахуванням положень статей 135 - 137 та 138 - 143 цього Кодексу.

Витрати у розумінні Податкового кодексу України - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілом власником) (підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

До складу валових витрат що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), входять: витрати від операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інші витрати, визначені згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до пп. 138.2 ст.138 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пп. 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З 01.01.2015р. норму пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України викладено у новій редакції, відповідно до якої до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Отже, підставою для зменшення платником податків об'єкта оподаткування на суму витрат з придбання (виготовлення) товарів (послуг) є будь-які витрати платника податку, визначені на підставі первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та здійснені для провадження господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході проведення планової виїзної перевірки позивача виявлено завищення витрат безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів у 2014 році на загальну суму 129458,16 грн. у тому числі у сумі 51553,89 грн. по причині включення до їх складу суми витрат під отриманий дохід від покупців як попередню оплату за періодичні видання, які позивачем фактично не поставлені у звітному періоді (рахується як кредиторська заборгованість по покупцях) та за 2014 рік у сумі 77904,27 грн. по причині включення до їх складу суми витрат, що понесені як погашення кредиторської заборгованості перед постачальником друкованої продукції ТОВ «Бурда дистрибьюшен сервісиз Україна», дохід від реалізації придбаної у зазначеного постачальника продукції позивачем отримано у попередніх звітних періодах. Перевіркою правильності проведення остаточного розрахунку податку на доходи фізичних осіб у сумі 5896,12 грн., у тому числі за 2014 рік у сумі 4867,74 грн. та за I квартал 2015 року у сумі 1028,38 грн., що підлягає сплаті до бюджету самозайнятою особою позивачем, встановлено його заниження на загальну суму 21790,49 грн. у тому числі за 2014 рік у сумі 19733,70 грн. та за I квартал 2015 року у сумі 2056,79 грн. по причині неправильного визначення розміру 15% податку на доходи фізичних осіб за I квартал 2015 року від задекларованої суми чистого оподатковуваного доходу у розмірі 20567,74 грн.

Позивач звернувся із скаргою від 31 березня 2016 року №05 до відповідача на вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04 березня 2016 року № Ф- зі сплати єдиного внеску в сумі 48 997,67 грн.

Рішення про результати розгляду скарги відповідачем було прийнято в межах 30-денного строку - 28 квітня 2016 року за №419/З/16-31-10-05-11, яким скаргу залишено без задоволення та залишено без змін вимогу ДПІ у м.Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 04 березня 2016 року №Ф- в сумі 48997,67 грн.

05 вересня 2016 року відповідачем, відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, акта перевірки від 04 березня 2016 року №647/16-01-13-05-10/НОМЕР_1, сформовано вимогу №Ф-2897-17, якою зобов'язано позивача сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску в розмірі 33668,46 грн.

Не погодившись із даною вимогою позивач звернувся з відповідними скаргами до відповідача та Державної фіскальної служби України.

За результатами розгляду скарг позивача останні залишені без задоволення, а оскаржувана вимога - без змін.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2016 року позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 задоволено частково, податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області від 04 квітня 2016 року № визнано протиправним та скасовано. В задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення № від 04 квітня 2016 року про застосування фінансових санкцій за донарахуванням відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску - відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2016 року по справі №816/1233/16 скасовано, прийнято нову постанову, якою позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.Полтаві № від 04 квітня 2016 року та визнано протиправним та скасовано рішення № від 04 квітня 2016 року про застосування фінансових санкцій за донарахуванням відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Судом апеляційної інстанції зроблений висновок про те, що податковим повідомленням-рішенням № від 04 квітня 2016 року позивачу неправомірно збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 27 238,12 грн.

У відповідності до п. 1 ч. ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" на платників збору покладений обов'язок по своєчасному та в повному обсязі нараховуванні, обчисленні і сплаті єдиного внеску.

Згідно з ч. 2 ст. 9 вказаного Закону, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Пунктом 2 ч. 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 вказаного Закону розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4.5 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом ДФС від 09 вересня 2013 року №455 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 4 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції: обчислення сум єдиного внеску зазначеною категорією платників здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій (річної звітності) та результатів перевірок діяльності таких осіб, що призвели до збільшення або зменшення розміру доходу, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що оскільки вже було вирішено спір щодо протиправності податкового повідомлення-рішення від № від 04.04.2016р. та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04.04.2016р. № , та відповідні рішення було скасовано, то й оскаржувані позивачем податкові вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування підлягають скасуванню.

Апеляційна скарга не містить спростувань прийнятого судом першої інстанції рішення, та повторює позицію, висловлену в письмових поясненнях на позовну заяву.

Критерії протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень передбачені частиною 3 статті 2 КАС України.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідача частково не відповідає даним критеріям оскільки прийнято та вчинено не на підставі, не в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; без використання повноважень з метою, з якою це повноваження надано; необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Колегія суддів, вважає, що судове рішення прийнято на підставі повного та всебічного вивчення матеріалів справи, без порушення норм матеріального та процесуального права, тому не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

В силу приписів ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановленні під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Колегія суддів, дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, ст.200, ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 13.04.2017р. по справі № 816/125/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Донець Л.О.
Судді Бенедик А.П. Мельнікова Л.В.

Повний текст ухвали виготовлений 19.06.2017 р.