Справа № 554/2442/17
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 20.06.2017 Справа № 554/2442/17
Справа № 554/2442/17
Провадження № 2-а/554/258/2017
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 червня 2017 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді Савченка А. Г.

при секретарі Гречка Є. В.

за участю : позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача Цигрика І. О.

представника третьої особи Каліновської О. Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора СБДР УПП в м. Полтаві капітана поліції Цигрика І. О., третя особа Департамент патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними,

в с т а н о в и в :

27 березня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з цим позовом, в якому просив:

- визнати причини пропуску строку на оскарження постанови серії АР № 316148 від 1 березня 2017 року поважними та поновити його;

- скасувати постанову старшого інспектора СБДР Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції України капітана поліції Цигрика І. О. серії АР № 316148 від 1 березня 2017 року про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн. на підставі ч. 1 ст. 140 КУпАП, закривши провадження у справі в зв'язку з відсутністю в його діяннях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 1 березня 2017 року відповідно до оскаржуваної постанови відповідачем він був підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1020 грн. за те, що перебуваючи на посаді начальника дільниці Публічного акціонерного товариства «Управління механізації будівництва № 23» не організував, не забезпечив та не проконтролював своєчасне та якісне снігоприбирання вул. Садової, чим, на думку ініціатора притягнення до відповідальності, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 140 КУпАП.

Вважаючи вказану постанову незаконною та наполягаючи на її скасуванні, він наголосив, що Публічне акціонерне товариство «Управління механізації будівництва № 23» не є власником доріг в місті Полтаві, не є органом місцевого самоврядування, а його працівники не являються посадовими особами, які підлягають притягненню до адміністративної відповідальності в порядку ч. 1 ст. 140 КУпАП, а він сам не є суб'єктом правопорушення, відповідальність за яке передбачена цією нормою КУпАП.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з мотивів, викладених в позовній заяві та наполягали на їх задоволенні.

Відповідач та представник третьої особи позов не визнали, зазначивши, що саме позивач, на їх думку, повинен нести відповідальність за своєчасне та якісне снігоприбирання, оскільки ними не встановлено інших відповідальних за це осіб, а тому його адміністративному стягненню піддано законно та обґрунтовано. Вважають, що відсутність документального підтвердження обов'язку позивача здійснювати контроль за дотриманням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг та не спростування ними заперечення останнім своєї причетності до скоєння інкримінованого йому правопорушення, є наслідком протидії керівництва товариства, в якому той працює, що й позбавило їх можливості встановити конкретну відповідальну за це особу.

Заслухавши пояснення сторін, об'єктивно дослідивши надані ними докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до постанови серії АР № 316148 від 1 березня 2017 року (а. с. 9) ОСОБА_1 підданий адміністративному стягненню на підставі ч. 1 ст. 140 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1020 грн. за те, що він, перебуваючи на посаді начальника дільниці Публічного акціонерного товариства «Управління механізації будівництва № 23» не організував, не забезпечив та не проконтролював своєчасне та якісне снігоприбирання вул. Садової в м. Полтаві.

Частиною 1 статті 140 КУпАП встановлена відповідальність за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого вказаною статтею, полягає у недодержанні правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху.

Суб'єктами правопорушення, передбаченого частиною 1 цієї статті, можуть бути лише посадові особи, до компетенції яких належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.

Судом при розгляді справи встановлено, що позивач не являється і на час скоєння інкримінованого йому правопорушення не був особою, на яку відповідно до посадових повноважень було покладено такі обов'язки, а отже не являвся суб'єктом інкримінованого йому правопорушення.

Навпаки, наявними у справі та дослідженими в суді доказами беззаперечно доведено, що позивач як на час скоєння інкримінованого йому правопорушення, так і на даний час перебуває на посаді начальника відділу постачання ПАТ «Управління механізації будівництва № 23» і за час роботи на іншу посаду, в тому числі начальника Полтавської дільниці, якої в структурі ПАТ «УПМ № 23», про що свідчить досліджений в суді зміст її Статуту, немає, не переводився.

Відповідно до посадової Інструкції начальника відділу постачання до його посадових обов'язків не віднесено забезпечення контролю за додержанням правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт. Такі обов'язки на нього не покладались і відповідно до розпорядження керівництва товариства як тимчасово, так і одноразово, про що свідчить відсутність будь-яких об'єктивних даних про це.

Отже, судом встановлено, що всупереч вимогам ст. 280 КУпАП відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення та притягненні позивача до адміністративної відповідальності не з'ясував, чи було вчинено адміністративне правопорушення саме ним, чи винен він в його вчиненні, виходячи з наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, чи підлягав він адміністративній відповідальності. Не були при цьому також з'ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що і потягло за собою безпідставне притягнення його до адміністративної відповідальності.

Приймаючи рішення по оскаржуваній постанові, відповідач діючи всупереч вимог статей 251, 283, 284 КУпАП та пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» не навів будь-яких доказів, на яких ґрунтується його висновок, не зазначив мотивів відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів, хоча той і заперечував свою причетність до скоєння інкримінованого йому правопорушення та те, що він являється посадовою особою, на яку було покладено виконання таких обов'язків.

У відповідності до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За приписами ч. ч. 1 та 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

На підставі наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів суд констатує факт недоведеності вини позивача у вчиненні інкримінованого йому відповідачем правопорушення, а тому приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині, що стосується вимоги про скасування постанови як незаконної.

Щодо оскарження дій відповідача стосовно притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу суд зазначає наступне.

За змістом ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак, обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Суд зазначає, що дії відповідача щодо накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу є, по суті, виконанням службовими особами своїх повноважень, наданих чинним законодавством, а тому не порушують прав позивача.

Суд зазначає, що позовні вимоги в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягають, оскільки згідно з п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України, є спором фізичної особи із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення (акту індивідуальної дії) та не є справою про адміністративне правопорушення.

Суд не наділений повноваженнями щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вирішення спору із ухваленням судового рішення по суті позовних вимог виключає можливість одночасного закриття провадження щодо тих самих вимог.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність доказів вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення, а отже до необхідності часткового задоволення позовних вимог.

Суд вважає, що позивачем строк на звернення до суду пропущений з поважних причин, оскільки при зверненні до суду було невірно зазначено дані відповідача, що послужило підставою для повернення позову, а тому приходить до висновку про необхідність його поновлення.

Керуючись статтями 283, 284, 288 КУпАП, статтями 6, 10, 11, 12, 14, 70, 71, 99, 159-163 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Визнати поважними причини пропуску строку на оскарження постанови серії АР № 316148 від 1 березня 2017 року та поновити його.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого інспектора СБДР Управління патрульної поліції у м. Полтаві капітана поліції Цигрика І. О. серії АР № 316148 від 1 березня 2017 року, відповідно до якої позивача піддано адміністративному стягненню на підставі ч. 1 ст. 140 КУпАП у виді штрафу 1020 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлений 26 червня 2017 року.

Суддя А. Г. Савченко