Справа № 750/5353/17
Суддя: Жук М. І.
Дата ухвалення: 2017-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/5353/17
Провадження № 2-а/750/796/17

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2017 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі судді Жук М.І., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :
02.06.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій неправомірними щодо нарахування та виплати з 01 грудня 2016 року пенсії з розрахунку 70% грошового забезпечення та з обмеженням виплати максимальним розміром 10740,00 грн.; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії починаючи з 01 грудня 2016 року, виходячи з 90% грошового забезпечення без обмеженням максимальним розміром.

Ухвалою судді від 06.06.2017 року відкрито скорочене провадження у справі та запропоновано відповідачу в десятиденний строк з дня одержання копії ухвали подати через канцелярію суду заперечення проти позову та необхідні документи або заяву про визнання позову.
20.06.2017 року відповідач надав заперечення проти позову, в яких у обґрунтування своєї правової позиції посилається на Закон України від 08.07.2011 року № 3668 «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» та Закон України від 06.12.2016 № 1774 - VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», як законодавчі акти, що на його думку встановлюють обмеження виплати пенсії позивачу з 01.01.2016 року у розмірі - 10740 грн. Відповідач вважає свої дії правомірними, у зв`язку з чим просить у задоволенні позову відмовити.
Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.
Позивач є полковником запасу Збройних сил України. З 28.12.2005 року він отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (далі Закон № 2262-ХІІ). Вказана пенсія була призначена і виплачувалася позивачеві Чернігівським обласним військовим комісаріатом у розмірі 90% грошового забезпечення. В подальшому обов`язок виплати позивачу пенсії законодавчими актами України було покладено на відповідача.

01.10.2011 року відповідач, керуючись нормами статті 13 Закону № 2262-ХІІ, здійснив перерахунок пенсії позивача зменшивши її розмір з 90% до 80% грошового забезпечення, з чим позивач не погодився.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 березня 2016 року по справі № 750/1113/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 01.10.2011 року перерахунок пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», з 80% до 90 % грошового забезпечення та виплатити заборгованість, що виникне внаслідок такого перерахунку.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2016 року апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишена без задоволення, а постанова Деснянського районного суду м. Чернігова 10 березня 2016 року - без змін.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2016 року № 840 «Деякі питання оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» були збільшені посадові оклади працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери, в тому числі і щодо посади начальника Чернігівського представництва НКАУ, яку займав позивач на день звільнення.

28.02.2017 року Чернігівським обласним військовим комісаріатом на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2016 року № 840 була надана до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області довідка Державного космічного агентства України від 17.02.2017 року № 13/17 для перерахунку пенсії про розмір грошового забезпечення за посадою начальника Чернігівського представництва НКАУ, яку займав позивач на день звільнення, станом на 01.12.2016 року в розмірі 18436 грн. 00 коп.

Проте, в порушення норм чинного законодавства відповідач з 01.12.2016 року обмежує право позивача в отриманні повного розміру пенсії, оскільки виплачує позивачу пенсію розміром 10740,00 грн.

05 травня 2017 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з заявою про перерахунок та виплату пенсії починаючи з 01.12.2016 року, виходячи з 90% грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром.

Листом № 763/03/Г-12 від 25.05.2017 року Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області відмовило ОСОБА_1 в перерахунку та виплаті пенсії, оскільки згідно з Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-УІ від 08 липня 2011 року та Законом України від 06.12.2016 № 1774 - VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10740,00 грн.

Відповідно до п. 2 Розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016.

Згідно з частиною першою ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13.10.1995 «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Однак, відповідно до п. 2 Розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI, зокрема, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та йому призначена пенсія відповідно до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та з 28.12.2005 року отримує пенсію за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тобто до набрання чинності Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09 лютого 1999 року N 1-рп/99 при вирішенні справи щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) дійшов висновку, що Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.
Положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).
Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Конституційний Суд України у своєму рішенні 11 жовтня 2005 року
N 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначив, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист. Згідно зі статтею 46 Конституції України це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру, в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках.
Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.
У своєму рішенні від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004, прийнятим у справі про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів, Конституційний Суд України вказав, що неодноразово розглядалася проблема, пов`язана з реалізацією права на соціальний захист, і КСУ сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба в Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.
Крім цього, до військовослужбовців та працівників правоохоронних органів у випадках, передбачених Конституцією України, у законодавчому порядку запроваджено певні обмеження окремих конституційних прав і свобод (свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, право на членство у політичних партіях та громадських організацій, які мають політичну мету, право на здійснення підприємницької діяльності, тощо).
Таким чином, визначений законами України відповідно до положень статті 17 Конституції України комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту військовослужбовців та працівників правоохоронних органів, зумовлений не їх непрацездатністю або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім`ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум. Тобто соціальні гарантії військовослужбовців та працівників правоохоронних органів випливають з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій.
Основним Законом України встановлена неприпустимість обмеження конституційних прав та свобод громадянина, пенсія для позивача є основним джерелом для існування. Такі обставини свідчать про неможливість застосування до позивача вимог законів України, які позбавляють позивача на перерахунок пенсії, обмежують її розмір, оскільки це прямо суперечить положенням Конституції України та порушує права позивача.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

За ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Керуючись статтями 158 - 163, 183-2, 186, 256 КАС України, суд
п о с т а н о в и в :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в частині обмеження виплати пенсії ОСОБА_1 , обчислену відповідно до статті 12 Закону України № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» із 01.12.2016 року розміром 10740 грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01.12.2016 року, виходячи з 90% грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром, з урахуванням фактично отриманої пенсії.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії в порядку, встановленому статтею 186 КАС України.
Суддя