Справа № 806/1587/17
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року Житомир справа № 806/1587/17

категорія 2.1

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Шуляк Л.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання повторно розглянути клопотання від 05.05.2017 року та прийняти рішення у вигляді наказу,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо неналежного розгляду його клопотання від 05 травня 2017 року, яке полягає в неприйнятті рішення у вигляді наказу;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання позивача від 05 травня 2017 року та прийняти рішення у вигляді наказу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05 травня 2017 року звернувся із клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, в якому просив надати йому дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння орієнтовною площею 4.0 га з земель запасу розташованих за межами населених пунктів Брусилівської селищної об'єднаної територіальної громади (бувшої Приворотівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області) з послідовною передачею в оренду терміном на 49 років. Зазначив, що за результатами розгляду вказаного клопотання на адресу позивача надійшов лист Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 30 травня 2017 року, в якому повідомляється позивачу про те, що він не визначив строк дії оренди вказаної земельної ділянки. На думку позивача, відповідач проявляє протиправну бездіяльність шляхом неналежного розгляду його клопотання, оскільки відмову викладено листом, а не наказом.

Позивач в судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву про розгляд справи у письмовому провадженні та вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з'явився. Подав до суду заяву про розгляд справи в письмовому провадженні та письмові заперечення. В обґрунтування своїх заперечень вказав, що відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є цілком вмотивованою, оскільки містить чітке та обґрунтоване посилання на обставини, за яких Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області позбавлене можливості розглянути клопотання ОСОБА_1 позитивно. Зазначив, що жодною нормою чинного законодавства не передбачено форма у якій повинна надаватися відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки єдина вимога до такої відмови це її належна мотивація.

Зважаючи на відсутність перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні, відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 20 квітня 2017 року ОСОБА_1 подав до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння орієнтовною площею 4.0 га з земель запасу розташованих за межами населених пунктів Брусилівської селищної об'єднаної територіальної громади (бувшої Приворотівської ради Брусилівського району Житомирської області) з послідуючою передачею в оренду терміном на 49 років на підставі ч. 4 ст. 122, ч. 3 ст. 134, ст. 123, ст. 34 Земельного кодексу України.

Додатками до клопотання вказано: лист від 12.04.2017, графічні матеріали, копія паспорта 2, 3, 11 та ідентифікаційний код (а.с. 6).

Зазначене клопотання зареєстроване у Головному управлінні Держгеокадастру у Житомирській області 05 травня 2017 року.

Листом від 30 травня 2017 року № Г-6629/0-5196/6-17 Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повідомило позивача про те, що в клопотанні не вказано строк дії оренди та запропоновано позивачу визначити строк дії оренди вказаної земельної ділянки та повторно звернутись до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з заявою відповідного змісту (а.с. 7).

Не погоджуючись із наданою відповідачем відповіддю, позивач звернувся із даним позовом до суду за захистом свої прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Відповідно до статті 14 Основного Закону, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

У відповідності до ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно зі ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Частиною другою статті 22 Земельного кодексу України встановлено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Відповідно до частини 3 статті 22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

За змістом частини першої статті 34 Земельного кодексу України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Відповідно до ч.1 ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України).

Згідно із ч. 3 ст. 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Частиною другою статті 123 Земельного кодексу України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, позивачем до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області було подано клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння орієнтовною площею 4,0 га з земель запасу розташованих за межами населених пунктів Брусилівської селищної об'єднаної територіальної громади (бувшої Приворотівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області) з послідуючою передачею в оренду терміном на 49 років.

Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області за результатами розгляду вказаного клопотання листом від 30.05.2017 №Г-6629/0-51969/6-17 повідомило ОСОБА_1 про те, що не в змозі задовольнити таке клопотання, оскільки, в такому клопотанні не визначено строку оренди такої земельної ділянки, що протирічить вимогам ч.1 ст.93 Земельного кодексу України.

Проте, твердження Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області не відповідає обставинам справи, оскільки, в клопотанні позивача від 20.04.2017 вказано бажаний строк оренди земельної ділянки - 49 років.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що оскаржувана відмова відповідача від 30.05.2017 щодо розгляду клопотання позивача від 20.04.2017 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння орієнтовною площею 4,0 га із земель резерву та запасу Брусилівської селищної об'єднаної територіальної громади (бувшої Приворотівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області), розташованих за межами населених пунктів, з послідуючої передачею в оренду терміном на 49 років, винесена без врахування усіх обставин, а тому є протиправною.

Порушене право позивача підлягає захисту та може бути поновлено шляхом зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 20.04.2017 (зареєстроване у Головному управлінні Держгеокадастру у Житомирській області 05 травня 2017 року) у відповідності до вимог Земельного кодексу України.

Стосовно вимоги позивача в частині зобов'язання прийняти Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області рішення у вигляді наказу, суд зазначає наступне.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Позивач, заявляючи дану позовну вимогу, фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо надання або відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Суд вважає, що задоволення вказаної позовної вимоги фактично порушить закріплені законом виключні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо здійснення дозвільної діяльності на розробку проекту землеустрою та зобов'яже відповідача вчинити дії поза встановленою чинним законодавством процедурою.

Крім того, суд погоджується із посиланням відповідача, що ч.3 ст.123 Земельного кодексу України не передбачена форма, у якій повинна надаватися відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки єдина вимога до такої відмови це її належна мотивація.

Що стосується клопотання позивача про зобовязання встановити контроль за виконанням судового рішення, то суд з цього приводу зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Проте позивачем не надано жодних обґрунтувань щодо необхідності здійснення судового контролю за виконанням вказаного судового рішення шляхом зобов'язання відповідача в місячний строк з моменту набрання законної сили судовим рішення подати до суду звіт про його виконання

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивачем належним чином доведено, наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, а відповідачем не спростовано протиправність дій щодо неналежного розгляду клопотання ОСОБА_1 від 20 квітня 2017 року (зареєстроване у Головному управлінні Держгеокадастру у Житомирській області 05 травня 2017 року), а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 30.05.2017 №Г-6629/0-51969/6-17 в наданні дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння орієнтовною площею 4,0 га із земель резерву та запасу Брусилівської селищної об'єднаної територіальної громади (бувшої Приворотської сільської ради Брусилівського району Житомирської області), розташованих за межами населених пунктів, з послідуючої передачею в оренду терміном на 49 років.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 20 квітня 2017 року (зареєстроване у Головному управлінні Держгеокадастру у Житомирській області 05 травня 2017 року) у відповідності до вимог Земельного кодексу України та з урахуванням обставин, встановлених у даній справі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Л.А.Шуляк