Справа № 212/1113/17-а
Суддя: Борис О. Н.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 212/1113/17-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого-судді Борис О.Н., з участю секретаря судового засідання Хазієвої Т.В., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до посадової особи - суб'єкта владних повноважень інспектора патрульної поліції 1-ї роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Дніпропетровської області Свиридової Євгенії Олександрівни про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, зазначивши, що 17.02.2017 року інспектором патрульної поліції 1-ї роти 4-го батальйону лейтенантом поліції Свиридовою Є.О. винесено постанову серії АР №070037 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 та ч. 6 ст. 121 КпАП України та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. Позивач вважає дії інспектора Управління патрульної поліції Свиридової Є.О. по складанню постанови відносно нього неправомірними, тому просив скасувати постанову від 17.02.2017 року серії АР №070037 про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказав, що інспектор незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобілю, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справи. Незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, відповідач не дав йому можливості скористатися правами, передбаченими статтею 268 КУпАП у повному обсязі. Також позивач указує, що розгляд справи на місті зупинки транспортного засобу унеможливив виконання вимог статей 245, 278, 279 КУпАП. Позивач вважає, що він не скоював адміністративного правопорушення, а докази його вини відсутні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, з клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутності не звертався, причин неявки суду не повідомив, надавши при цьому письмові заперечення. Відповідач вважає позовні вимоги позивача безпідставними та просила відмовити у їх задоволені.

З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17.02.2017 року, о 15-10 годині, за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Тухачевського, 79 водій ОСОБА_1, рухався на автомобілі НОМЕР_1 з забрудненим заднім державним номерним знаком, що не був чітко визначений на відстані 20 м, чим порушив п. 2.9в ПДР України, а також при проведенні перевірки документів ОСОБА_1 не мав при собі та не пред'явив для перевірки поліс (договір) обов'язкового страхування наземних транспортних засобів. Чим порушив п. 2.1т та 2.4а ПДР України.

Постановою серії АР №070037 ОСОБА_1 за вчинені правопорушення притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень, що підтверджується копіює постанови (а.с. 6), а також оглянутою в судовому засіданні відеофіксацією з місця події, якою зафіксовано, що позивач ОСОБА_1, рухався з забрудненим заднім державним номерним знаком (а.с. 22).

Згідно зі ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з п. 2.9 (в) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, не зареєстрованим у Державтоінспекції, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов'язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий. Забороняється подальший рух транспортних засобів, якщо номерні знаки не відповідають вимогам відповідних стандартів (п.31.3 (в) ПДР України).

Відповідно до приписів пункту 30.2 ПДР України забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чистими і достатньо освітленими.

Відповідно до п. 2.1 (а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 2.1 (ґ) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно з п.21.1 ст. 21 Закону України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV), з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу (п.21.3 Закону N 1961-IV).

Відповідальність згідно зі ст. 126 КУпАП настає за керування транспортними засобами водіями, які не мають при собі або не передали для перевірки поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена карта").

Згідно з ч.6 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, на переконання суду, адміністративній відповідальності підлягають водії за керування транспортним засобом із забрудненим номерним знаком, що перешкоджає чи ускладнює його ідентифікацію.

В той же час, в оскаржуваній постанові зазначено, що забруднення номерного знаку транспорту позивача ускладнювало його ідентифікацію, але відповідачем належних та допустимих доказів цьому не надано з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 названого Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Підпунктом 1 ч. 1 ст. 35 Закону передбачене право поліцейського зупинити транспортний засіб у разі порушення водієм Правил дорожнього руху.

На підставі ч. 1 ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 121, 126 Кодексу.

Частиною 2 названої статті Кодексу визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частинами 4 та 5 названої статті Кодексу встановлено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Остання, наразі, містить вимоги до змісту постанови про правопорушення. Так, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року № 1395 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853).

Відповідно до п. 4 Розділу І названої Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

За таких даних, чинним законодавством України працівникам органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, надано право на місці вчинення адміністративного правопорушення від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст. 121, 126 КУпАП, без складання відповідного протоколу.

Статтею 268 КУпАП визначає права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Законами України може бути передбачено й інші випадки, коли явка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в орган (до посадової особи), який вирішує справу, є обов'язковою.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка (п. 9 Інструкції).

Відповідно до приписів статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Як вбачається з доводів позову, позивач вважає, що в його діях відсутня подія та склад правопорушення.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, саме відповідач зобов'язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог пунктів 2.9в та 2.1т та 2.4а Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність КУпАП.

Наразі, запис нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора поліції є неналежним доказом, оскільки надання диску разом із запереченнями, є порушенням відповідачем п. 4 Наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 14/1 від 24.11.2015 року «Про порядок зберігання, використання відеозапису з відео реєстраторів патрульних», яким встановлено наступне: «... п. 4 Відео, що знаходиться на сервері чи відеореєстраторі є службовою інформацією та може надаватися третім особам виключно на підставі: ухвали суду, що набрала законної сили, щодо надання у розпорядження суду фрагменту відеозапису; запиту слідчого про надання відео в рамках кримінального провадження; інші випадки,передбачені діючим законодавством, за погодженням з начальником Управління патрульної

поліції у відповідному місті або його заступником...».

Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, будь-яких документів дозвільного характеру від начальника або заступника щодо розкриття службової інформації третім особам, заперечення з ДВД диском не має.

З огляду на викладене, посилання відповідача на доданий ДВД диск, як доказ є не припустимим, так як останній, в силу ст. 70 КАСУ є недопустимим та неналежним доказом.

Сама постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 070037 від 17.02.2017 р. про притягнення ОСОБА_1, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 та ч. 6 ст. 121 КУпАП не містить посилання на додаток до неї будь-яких доказів, у тому числі насамперед ДВД диску.

Інших об'єктивних доказів, свідчень або інших відомостей, необхідних для вирішення справи про наявність обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху відповідачем зібрано не було.

Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 121 , ч.1 ст.126 КУпАП не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідачем не доведено, що у позивача під час вимоги інспектора був відсутній поліс обов'язкового цивільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Так, докази на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи відсутні.

Отже, відповідачем всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС України наявність порушення позивачем Правил дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено.

За таких підстав, дії відповідача по винесенню оскаржуваної постанови є протиправними.

Відповідно, постанова у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 070037 від 17 лютого 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 159-163, 171-2 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до посадової особи - суб'єкта владних повноважень інспектора патрульної поліції 1-ї роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Дніпропетровської області Свиридової Євгенії Олександрівни про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Скасувати постанову інспектора патрульної поліції 1-ї роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції в місті Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Дніпропетровської області Свиридової Євгенії Олександрівни АР № 070037 від 17.02.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126, ч. 6 ст 121 КУпАП.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її отримання. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: О. Н. Борис