Справа № 2а-7789/08/1570
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 року м. Київ К/800/1744/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді - Загороднього А.Ф.,

суддів: Заїки М.М., Головчук С.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2013 року

та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Державної казначейської служби України

про визнання протиправними дій та зобов'язати вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до МВС України, ГУ МВС України в Одеській області, Державної казначейської служби України, в якому просив: зарахувати стаж роботи, поновити право на отримання щорічної відпустки та грошової компенсації, виплатити грошове утримання за час вимушеного прогулу та стягнути моральну шкоду.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2013 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з ГУ МВС України в Одеській області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за один рік, починаючи з 10 березня 1998 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року змінено рішення суду першої інстанції та викладено абзац другий резолютивної частини постанови в наступній редакції: «Стягнути з ГУ МВС України в Одеській області на користь позивача грошове утримання за час вимушеного прогулу за один рік у розмірі 2 242,86 грн. та моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.». В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановити нове рішення про задоволення позову повністю.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наказом УМВС України в Одеській області від 19.12.2002 року № 464 о/с позивача звільнено з посади заступника начальника управління внутрішньої безпеки Головного управління боротьби з організованою злочинністю МВС України.

Пунктом 1.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом № 499 від 31 грудня 2007 року «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» - грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Пунктом 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ встановлено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Тобто, на час виникнення спірних відносин законодавством було установлено обмеження у відшкодуванні заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного року.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року(справа № 21-352а13) та від 17 лютого 2015 року (справа №21-8а15).

Згідно довідки, грошове утримання позивача за січень 1998 року становило 393,83 грн., за лютий 1998 року - 393,83 грн.

Відповідно до довідки управління фінансових ресурсів та економіки управління МВС України в Одеській області від 01.08.2005 року № 14/1-929 позивачу нараховано та ним отримано пенсію по лінії МВС України в період 09 березня по серпень 2005 року у розмірі 31678,78 грн. За період вимушеного прогулу з 10.03.1998 року по 10.03.1999 року позивачем отримано пенсію в розмірі 2640.26 грн.

Отже, різниця отриманого доходу та виплати за час вимушеного прогулу становить 2242.86 грн.

При цьому, суди попередніх інстанцій правомірно відмовили позивачу в задоволенні вимог стосовно визначення строків загального та пільгового стажу та зобов'язання вчинити певні дії пов'язані з цим, оскільки такі вимоги є безпідставними та не доведеними.

Крім того, доводи позивача щодо порушення його прав в частині невиконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 21.10.2009 року про поновлення позивача на службі, є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів в чому полягає протиправна діяльність або бездіяльність відповідача.

Також, враховуючи стан здоров'я та вік позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо стягнення з відповідача на користь позивача 15 000 грн. моральної шкоди.

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло б призвести до невірного вирішення спору, а тому оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року та постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2013 року, змінену рішенням суду апеляційної інстанції, залишити без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, строки та з підстав, передбачених главою третьою розділу ІV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді М.М. Заїка

С.В. Головчук