Справа № 822/1367/17
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1367/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участі:позивача та представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, в якому з урахуванням уточнень до позовних вимог просив:

- визнати протиправною бездіяльність Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, щодо не розгляду поданої ОСОБА_3 заяви та долучених до неї документів про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв'язку із захворюванням, отриманим під час проходження служби в органах внутрішніх справ, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності;

- зобов'язати Центрально-Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України розглянути подану ОСОБА_3 заяву із долученими до неї документами та прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку із захворюванням, отриманим під час проходження служби в органах внутрішніх справ, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності.

Позов обґрунтовується тим, що ОСОБА_3 проходив службу в органах внутрішніх справ і кримінально-виконавчої служби України, та на підставі наказу ДПтС України № 67/ОС-16 від 29.03.2016 року, яким внесено зміни до пункту наказу ДПтС України від 11.12.2015 року № 235/ОС-15 був звільнений у запас Збройних Сил України. Після звільнення обласною МСЕК йому встановлено з 03.02.2017 другу групу інвалідності, внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Позивач у встановленому законом порядку у лютому 2017 року через державну установу "Райківецька виправна колонія (№78)" звернувся до начальника Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із втратою працездатності на 70% та встановлення другої групи інвалідності. Проте, 20.04.2017 року позивач отримав відповідь від начальника ДУ "Райківецька виправна колонія (№78)", згідно з якої Центрально-Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України відмовлено йому у виплаті одноразової грошової допомоги. Позивач вважає, що його права та законні інтереси були порушенні, а тому звернувся до суду за їх захистом.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та подав до суду заперечення проти адміністративного позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 проходив службу в органах внутрішніх справ і кримінально-виконавчої служби України.

Наказом ДПтС України № 67/ОС-16 від 29.03.2016 року, яким внесено зміни до пункту наказу ДПтС України від 11.12.2015 року № 235/ОС-15 полковник внутрішньої служби ОСОБА_3 (С-685422), начальник Райківецької виправної колонії №78 був звільнений у запас Збройних Сил України відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, 03 грудня 2015 року за пунктом 64 "в" (через обмежений стан здоров'я).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0901305 від 06.02.2017 року за результатами первинного огляду ОСОБА_3 встановлено з 03.02.2017 року другу групу інвалідності внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Свідоцтвом про хворобу № 422 від 24.12.2015 року також підтверджено наявність у позивача захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

09.02.2017 року позивач через державну установу "Райківецька виправна колонія (№78)" звернувся до начальника Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України із заявою з метою отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням інвалідності внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. На що отримав відповідь листом від 20.04.2017 року № 1265 в якому зазначалося, що звернення ОСОБА_3 стосовно виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням групи інвалідності розглянуто Центрально-Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України. Згідно п. 4 ст. 97 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII, позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги, що призначається і виплачується особам, яким встановлена інвалідність протягом шести місяців після звільнення у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 був звільнений зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України відповідно до Закону України «Про національну поліцію» наказом Державної пенітенціарної служби України від 11.12.2015 року № 235/ОС-15 14 грудня 2015 року.

Вважаючи вищезазначені дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про державну кримінально - виконавчу службу" правовою основою діяльності Державної кримінально - виконавчої служби України є Конституція України, цей та інші закони України, акти Президента України і Кабінету ОСОБА_4 України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти Міністерства юстиції України.

Згідно ч. 5 ст. 23 Закону України "Про державну кримінально - виконавчу службу" На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію" , а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для поліцейських. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників Національної поліції, які не мають спеціальних звань.

Відповідно до абз. 3 п. 15 Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Згідно із ч.6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" (чинного до 09.11.2015 р.) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом ОСОБА_4 України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджено постановою Кабінету ОСОБА_4 України №850 від 21.10.2015 р. Пунктом 2 Порядку № 850 передбачено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) працівника міліції - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи (пп.2 п. 3 Порядку №850).

Працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України) (п. 7 Порядку №850).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім'ї загиблого (померлого) працівника міліції (п. 8 Порядку №850).

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (п. 9 Порядку №850).

Грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС (п. 10 Порядку №850).

Виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ (п. 11 Порядку №850).

Згідно матеріалів справи, позивачем на ім'я начальника Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України через державну установу "Райківецька виправна колонія (№78)"направлено заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із втратою працездатності на 70% та встановлення другої групи інвалідності від 09.02.2017 з додатками.

Згідно п. 9 Порядку, комісійний орган в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Як вбачається із матеріалів справи, Центрально - Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України 12 квітня 2017 року на ім'я начальника Державної установи Райківецької виправної колонії № 78 надіслано лист, в якому відповідач зазначив, що повертає матеріали ОСОБА_3, які були направлені на адресу Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України для виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням групи інвалідності. Разом з тим відповідач наголосив, що ОСОБА_3 звільнений зі служби в Державній кримінально - виконавчій службі України відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" наказом Державної пенітенціарної служби України від 11.12.2015 року за № 235/ОС-15 14 грудня 2015 року. Виходячи із вищевказаного, згідно ст. 97 п. 4 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року №580-VIII ОСОБА_3 не набув права на отримання одноразової грошової допомоги, що призначається і виплачується особам, яким встановлена інвалідність протягом шести місяців після звільнення.

За наведених вище обставин, суд встановив, що Центрально - Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України в порушення вимог передбачених п. 9 Порядку № 850 не було прийнято у місячний строк рішення про призначення або відмову ОСОБА_3 у виплаті грошової допомоги. На думку суду, оскільки відповідач не вчинив дій, передбачених порядком, не прийняв рішення щодо позивача у строки визначені нормативним актом, відтак було допущено бездіяльність, яка є протиправною, так як порушує права позивача.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання відповідача розглянути подану ОСОБА_3 заяву із долученими до неї документами та прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку із захворюванням, отриманим під час проходження служби в органах внутрішніх справ, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності, суд зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендацій №R (80) 2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнята Комітетом ОСОБА_4 Європи 11.03.1980 р. термін дискреційне повноваження означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Таким чином, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після зясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 18.03.2014 (справа №21-11а14) передбачено, що оскільки звернення позивача про виплату одноразової грошової допомоги відповідач не розглядав, та відповідного рішення не приймав, то суд повинен був зобов'язати останнього розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.

Суд наголошує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах особи.

Відтак, суд вважає, що вимога позивача про зобов'язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку із захворюванням, отриманим під час проходження служби в органах внутрішніх справ, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності, не підлягає задоволенню. Проте, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне задоволити вимоги позивача щодо зобов'язання Центрально - Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України розглянути подану ОСОБА_3 заяву про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв'язку із захворюванням, отриманим під час проходження служби в органах внутрішніх справ, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності із долученими до неї документами та прийняти у відповідності до п. 9 Порядку №850 відповідне рішення згідно поданої заяви.

Як передбачає ч.2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді справи "Кечко проти України" (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 71, ст. 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій, суд приходить до переконання, що наявні всі підстави для часткового задоволення адміністративного позову шляхом - визнання протиправною бездіяльності відповідача, щодо не розгляду поданої ОСОБА_3 заяви та долучених до неї документів про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв'язку із захворюванням, отриманим під час проходження служби в органах внутрішніх справ, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності та зобов'язання Центрально-Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України розглянути подану позивачем заяву із долученими до неї документами та прийняти відповідне рішення.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - інваліди I та II груп.

Беручи до уваги вищезазначені норми законодавства, те що позивач являється інвалідом ІІ групи, і зв'язку з чим при поданні позовної заяви ним судовий збір не був сплачений, доказів про інші витрати позивачем не надано, а тому підстав для стягнення з відповідача судових витрат суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 158-163, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, щодо не розгляду поданої ОСОБА_3 заяви та долучених до неї документів про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв'язку із захворюванням, отриманим під час проходження служби в органах внутрішніх справ, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності.

Зобов'язати Центрально-Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України розглянути подану ОСОБА_3 заяву із долученими до неї документами та прийняти рішення.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 15 червня 2017 року

Суддя/підпис/
"Згідно з оригіналом" Суддя ОСОБА_1