Справа № 463/2880/17
Суддя: Леньо С. І.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року м. Львів 463/2880/17

2-а/463/186/17

Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника позивача Мельник О.В.

відповідача ОСОБА_3

перекладача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Львівського прикордонного загону Західного Регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_3 про примусове видворення, затримання -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просить суд постановити рішення про примусове видворення громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України та про його затримання з метою забезпечення примусового видворення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач діючи в складі групи осіб вчинив незаконне, поза межами пунктів пропуску перетинання державного кордону із України в Республіку Польща на ділянці відділу прикордонної служби «Рава-Руська» в районі 633 прикордонного знаку на території Потелицької сільської ради Жовківського району Львівської області, внаслідок чого 09.06.2017р. був затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» від відділу прикордонної служби «Рава-Руська» Львівського прикордонного загону. За вчинення таких дій, 12.06.2017р. Жовківським районним судом Львівської області відповідача визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Підставою для примусового видворення відповідача є те, що у останнього відсутні необхідні кошти для придбання проїзних документів, відсутні документи на право перебування на території України, відсутні на території України родинні зв'язки, а також наявний відкритий намір нелегальним шляхом потрапити до країн Західної Європи, що дозволяє зробити висновок, що відповідач ухилятиметься від виїзду за межі території України. З наведених вище мотивів, змушений звернутись до суду із згаданим позовом, обґрунтованість якого вважає доведеною.

В судовому засіданні представник позивача за належною довіреністю від 10.01.2017р. Мельник С.О. позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечив. Хоче залишитись в Україні, працювати. Отримав довідку про звернення за захистом в Україні, термін дії якої закінчився. Статусу біженця не отримував.

Заслухавши доводи представника позивача, пояснення відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно ч. 4 ст. 50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України.

Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 12.06.2017р. встановлено, що відповідач, 09.06.2017р. о 22.20 год. на напрямку був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Група реагування» у складі групи осіб на напрямку 633 прикордонного знаку на відстані близько 700 м від лінії Державного кордону, під час подолання загороджувального паркану, територія відділу прикордонної служби «Рава-Руська», що відноситься до Потелицької сільської ради Жовківського району Львівської області, за спробу незаконного перетину державного кордону з України до Республіки Польщі поза пунктами пропуску. За такі дії відповідача притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн.

За правилами ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Як вбачається зі змісту пояснень відповідача, останній прибув на територію України з метою мігрувати в країни Європейського союзу для подальшого працевлаштування.

Рішенням начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження Львівського прикордонного загону від 12.06.2017р. примусово повернуто відповідача за межі України та зобов'язано його покинути територію України до 15.06.2017р. Допитаний з цього приводу відповідач, в судовому засіданні ствердив, що можливості покинути територію України у нього на даний час немає через відсутність власних коштів, будь-які родинні зв'язки на території України у нього відсутні.

Представлені позивачем документи та пояснення відповідача свідчать про те, що реалізуючи свої права та свободи, відповідач міг встановленим порядком іммігрувати в Європейські країни, не завдавши шкоди національним інтересам України. Проте вибрав найбільш легкий та незаконний спосіб перетину кордону без належних на це документів.

Встановлені судом обставини, а саме відсутність у відповідача близьких родичів на території України, власного житла, постійного джерела існування, незаконний перетин ним державного кордону України в напрямку до країн Європейського Союзу свідчать про те, що останній порушив вимоги ст. ст. 4, 9, 16 згаданого вище Закону і відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 цього ж Закону підлягає видворенню, оскільки є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилиться від самостійного та добровільного залишення території України, так як кошти на проїзд у нього відсутні, також і відсутні родинні зв'язки в Україні, і в подальшому, враховуючи його наміри потрапити до країн Європейського союзу, є підстави вважати, що він може повторити спробу незаконного перетину державного кордону. Тому вимогу про видворення суд вважає обґрунтованою та приймає рішення про її задоволення.

Наявність у відповідача довідки про звернення за захистом в Україні, яка видана згідно Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» висновків суду не спростовує.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 цього закону, вказана довідка є дійсною для реалізації прав і виконання обов'язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Можливість продовження дії довідки згідно Закону існує у випадках прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; якщо особа оскаржує рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, або суд прийняв позитивне рішення за скаргою заявника.

Вилучення довідки існує у випадку коли особа отримала статус біженця або особи яка потребує додаткового чи тимчасового захисту та у випадку, коли особа отримала остаточну відмову в отриманні такого статусу.

Власне, для отримання статусу біженця або особи яка потребує додаткового чи тимчасового захисту врегульований ст. ст. 5-10 згаданого вище Закону. Матеріали справи не містять доказів про оформлення відповідачем документів для отримання статусу біженця або особи яка потребує додаткового чи тимчасового захисту. Останній не зміг цих обставин заперечити категорично, у зв'язку з цим, заборона проти примусового видворення, яка в тому числі передбачена ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» до відповідача не застосовується.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 30 Закону, обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення суд вважає також і вимогу про затримання відповідача, оскільки судом встановлено належні та дійсні підстави для видворення останнього за межі України. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, які відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, а позов таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 7-14, 50, 69-71, 86, 94, 159-163, 167, 183-7, 256 КАС України, ст. ст. 4, 9, 16, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Примусово видворити громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України.

Затримати громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою забезпечення примусового видворення.

Постанову суду звернути до негайного виконання.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.183-7 КАС України.

Суддя: Леньо С. І.