Справа № 813/4037/16
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/5643/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання Керод Х.І.,

та за участі осіб:

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - Рибак Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Львівської митниці ДФС, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Львівської митниці ДФС Черкунова В.І. № 773-о від 19.09.2016 «Про звільнення ОСОБА_3.» на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України; поновити його на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Мостиська» в Львівській митниці ДФС.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Львівської митниці ДФС № 773-о від 19.09.2016р. "Про звільнення ОСОБА_3.". Поновлено ОСОБА_3 на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста "Мостиська" Львівської митниці ДФС. Постановлено стягнути з Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 23 141,25 грн. з відрахуванням податків, зборів та обов'язкових платежів. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 4 257,99 грн. звернено до негайного виконання.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, його оскаржив відповідач, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми морального права та неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а обставини, які мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими були недоведені належними та допустимими доказами, в зв'язку з чим просить таку скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження вчинення на позивача тиску, зокрема звернення до правоохоронних органів з приводу тиску на ОСОБА_5

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що взяли участь у справі, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 був прийнятий на роботу у митні органи в 2011 р.

01.08.2016 р. призначений на посаду державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста "Мостиська" Львівської митниці ДФС.

ОСОБА_3 було написано дві заяви про звільнення, а саме: 16.09.2016 р. позивач власноручно написав заяву про звільнення з займаної посади за угодою сторін з 16.09.2016 р. відповідно до п. 1 ст.36 КЗпП України. Окрім того,16.09.2016 р. ОСОБА_3 написав заяву про відкликання заяви про звільнення від 16.09.2016 р., яка мотивована тим, що наміру звільнятися він не мав. 19.09.2016 р. позивач власноручно написав заяву про звільнення з займаної посади за угодою сторін з 19.09.2016 р. відповідно до п. 1 ст.36 КЗпП України.

Наказом Львівської митниці Державної фіскальної служби №773-о "Про звільнення ОСОБА_3." від 19.09.2016 року позивача звільнено із займаної посади за угодою сторін, згідно з п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Підстава звільнення - заява позивача.

Статтею 43 Конституції України, передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-XII, регулюються суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, що є складовою права громадян на працю.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України "Про державну службу" підстави припинення державної служби можуть бути загальними, тобто передбаченими Кодексом законів про працю України, та спеціальними, які наведені в цьому Законі.

В даному випадку до спірних правовідносин підлягають застосування норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), якими передбачено загальні підстави припинення державної служби.

Загальні підстави припинення трудового договору передбачені ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

В п. 8 постанови від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" Пленум Верховного суду України роз'яснив, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1статті 36 Кодексу законів про працю України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (стаття 38 Кодексу законів про працю України).

Відтак, основними умовами угоди про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення угоди сторін, та строк, з якого договір припиняється. Відсутність належного волевиявлення не дає підстав вважати наявність наміру працівника звільнитись саме за згодою сторін, а сама по собі проста згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення, також не означає наявність угоди про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін.

Позивач посилається на те, що заява про звільнення з посади державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста "Мостиська" Львівської митниці ДФС була складена ним при відсутності власного внутрішнього волевиявлення за вказівкою посадових осіб відповідача під впливом психологічного тиску.

Як вбачається із матеріалів справи, 16.09.2016 р. відповідно до Протоколу №26-ПК відбулася нарада Державної фіскальної служби України у режимі відеоконференції під головуванням в.о. заступника Голови ДФС ОСОБА_6 щодо можливих корупційних ризиків під час проведення митного контролю транспортних засобів особистого користування та внесення посадовими особами митниць ДФС відомостей про такі транспортні засоби до електронного журналу пункту пропуску АСМО "Інспектор".

Згідно показів свідка ОСОБА_7 - начальника відділу митного оформлення №1 митного поста "Мостиська" Львівської митниці ДФС та позивач ОСОБА_3, який безпосередньо був присутній на нараді, у залі відеоконференцій начальником Львівської митниці ДФС Черкуновим В.І. позивачу було повідомлено про необхідність написання ним заяви про звільнення із займаної посади за власним бажанням. Окрім того, начальник Львівської митниці ДФС Черкунов В.І. здійснював психологічний тиск, погрожуючи звільненням за вчинення дисциплінарного проступку у зв`язку з перевищенням службових повноважень при митному оформленні транспортних засобів, які переміщувалися через митний кордон України у вересні 2016 р.

Позивач ОСОБА_3 наголошує на тому, що наміру звільнятися не мав, перебував у стані сильного душевного хвилювання, тому 16.09.2016 р. під психологічним тиском написав заяву про звільнення за угодою сторін.

Також 16.09.2016 р. ОСОБА_3 написав заяву про відкликання заяви про звільнення від 16.09.2016 р., яка мотивована тим, що наміру звільнятися він не мав.

Проте, прибувши 19.09.2016 р. на робоче місце, керівництво Львівської митниці ДФС повторно наголосило на необхідності написання заяви про звільнення за угодою сторін, що позивач змушений був зробити, а саме 19.09.2016 р. позивач власноручно знову написав заяву про звільнення з займаної посади за угодою сторін з 19.09.2016 р. відповідно до п. 1 ст.36 КЗпП України.

Таким чином, як встановлено судом, заяву про звільнення за угодою сторін ОСОБА_3 написав під примусом, а наміру звільнятися у нього не було.

Норма п. 1 ч.1 ст. 36 КЗпП України передбачає, що при звільненні особи також має бути волевиявлення працівника. З огляду на це працівник не може бути звільнений за пунктом 1 статті 36 КЗпП, якщо одна зі сторін не дає згоди на припинення трудового договору або не було досягнуто домовленості про дату звільнення.

Таким чином, правової підстави для розірвання трудового договору за п.1 ст. 36 КЗпП України - волевиявлення двох сторін трудового договору (контракту) не було та наказ про звільнення ОСОБА_3 є неправомірним.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи із виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з п. 4 вказаного порядку при обчисленні середньої заробітної плати за два останні місяці не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Згідно з довідкою Львівської митниці ДФС № 13-70-05/40-13 від 19.01.2017 року середньомісячна заробітна плата позивача складала 4 257,99 грн., середньоденна заробітна плата - 185, 13 грн. Таким чином, сума вимушеного прогулу позивача складає 23 141,25 грн. (125 робочих днів х 185, 13 грн. середньоденного заробітку).

Зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року у справі № 813/4037/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В. М. Каралюс
судді В. С. Затолочний
З. М. Матковська

Повний текст судового рішення виготовлено 20.06.17