Справа № 826/18651/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 червня 2017 року № 826/18651/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління

ДФС у м. Києві

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична колегія "Алєксєєв,

Боярчуков та Партнери"

про стягнення заборгованості у розмірі 25776,70 грн.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - Позивач), звернувся з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична колегія "Алєксєєв, Боярчуков та Партнери" (надалі - Відповідач) про стягнення з ТОВ "Юридична колегія "Алєксєєв, Боярчуков та Партнери" податковий борг шляхом перерахування грошових коштів з усіх розрахункових рахунків Відповідача на відповідні бюджетні рахунки з єдиного податку з юридичних осіб в розмірі 25776,70 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що Відповідач станом на 11.11.2016 р. має податковий борг перед Державним бюджетом з єдиного податку з юридичних осіб в сумі 25776,70 грн.

Представник Відповідача проти позовних вимог заперечує в повному обсязі з підстав викладених в запереченнях на позовну заяву.

Враховуючи клопотання представників сторін, Суд відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "ЮРИДИЧНА КОЛЕГІЯ "АЛЄКСЄЄВ, БОЯРЧУКОВ ТА ПАРТНЕРИ" зареєстроване Головним територіальним управлінням юстиції у м. Києві, як суб'єкт підприємницької діяльності від 13.08.2014 р. за номером №0054970 та взяте на податковий облік в ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, як платник податків від 14.08.2014 р. за номером №45.

Позивач зазначає, що станом на 11.11.2016 p. у Відповідача обліковується податковий борг перед Державним бюджетом з єдиного податку з юридичний осіб в сумі 25776,70 грн.

Зазначена сума податкового боргу Відповідача з єдиного податку з юридичних осіб виникла у зв'язку з несплатою самостійно поданої податкової декларації з єдиного податку № від 28.04.2016р. з терміном сплати 20.05.2016р. у сумі 61304,04 грн., у зв'язку з чим виник податковий борг на вищезазначену суму.

Згідно з картками особових рахунків у Відповідача обліковувалась переплата з єдиного податку в сумі 11898,15 грн., податковий борг Відповідача був відповідно зменшений на дану суму та склав 49405,89 грн.

Позивач зазначає, що 17.08.2016р. Відповідачем згідно платіжного доручення № 81 від 17.08.2016р. було самостійно сплачений податковий борг у сумі 34500,00 грн.

У зв'язку з несплатою самостійно поданої податкової декларації з єдиного податку № від 19.07.2016р. по терміну сплати 19.08.2016р. у сумі 34492,07 грн., податковий борг збільшився на вищезазначену суму та склав 49397,96 грн.

Відповідачем згідно платіжного доручення № 93 від 10.11.2016р. був самостійно сплачений податковий борг у сумі 24250,00 грн.

Крім того, Позивач зазначає, що Відповідачу була нарахована пеня в розмірі 628,74 грн. за несвоєчасну плату податкових зобов'язань.

Позивач зазначає, що сума податкового боргу Відповідача з єдиного податку з юридичних осіб є узгодженою, а тому підлягає стягненню з рахунків платника податків у банку за рішенням суду.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про необґрунтування позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Відповідачем 28.04.2016р. подано до Контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку третьої групи (юридичної особи) за І квартал 2016 року з визначенням суми єдиного податку до сплати за податковий (звітний) квартал становила 61304,04 грн.

Позивач зазначає, що згідно з картками особових рахунків у Відповідача обліковувалась переплата з єдиного податку в сумі 11898,15 грн., а тому підлягала сплаті сума в розмірі 49405,89 грн.

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Підпунктом 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України зазначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

У відповідності до пп. 16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Статтею 36 Податкового кодексу України передбачено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п. 295.3, п. ст. 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що граничний термін сплати єдиного податку за І квартал 2016 року для Відповідача припадав на 20 травня 2016 року.

В матеріалах справи міститься Довідка про відкриття рахунків видана ПАТ "ФІДОБАНК", в якій зазначено, що суб'єктом господарювання ТОВ "ЮРИДИЧНА КОЛЕГІЯ "АЛЄКСЄЄВ, БОЯРЧУКОВ ТА ПАРТНЕРИ" відкрито поточний рахунок№6608 в валюті гривня (980) в ПУАТ "ФІДОБАНК".

Як вбачається з матеріалів Відповідачем через ПАТ "ФІДОБАНК" було подано на виконання за допомогою системи дистанційного обслуговування платіжне доручення №278 від 17.05.2016 р. на сплату єдиного податку за І квартал 2016 року у сумі 49408,00 грн. за наступними реквізитами: Отримувач - УДКСУ У Печерському районі м. Києва, Код отримувача - 38004897, Банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, Код банку 820019, р/р 0007.

Одним із видів розрахункових документів є платіжне доручення, що містить доручення платника банку або іншій установі - члену платіжної системи, що його обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача (стаття 1.30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (надалі - Закон № 2346-III).

Пунктом 8.1 статті 8 Закону № 2346-III визначено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Положеннями п. 1.29 статті 1 Закону № 2346-III передбачено, що проведення переказу коштів є обов'язковою функцією, що має виконувати платіжна система.

Пунктами 22.3, 22.4 статті 22 Закону № 2346-III визначено, що розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги-доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує. При використанні розрахункового документа ініціювання переказу для платника вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

Положеннями п.п. 16.5.2 пункту 16.2 статті 16 Закону № 2346-III визначено, що днем подання до установ банків платіжного доручення за всіма видами податкових платежів вважається день його реєстрації у цих установах.

Суд звертає увагу, що вищезазначене платіжне доручення було прийняте банком 17 травня 2016р., про що свідчить заповнення реквізиту «Одержано банком» із зазначенням дати реєстрації банком платіжного доручення платника 17.05.2016р.

З аналізу матеріалів справи, Суд приходить до висновку, що Відповідачем було своєчасно подано до Банку платіжне доручення, ще до гранично терміну сплати єдиного податку за І квартал 2016 року (20.05.2016 р.).

В матеріалах справи міститься банківська виписка, з якої вбачається, що вхідний залишок на поточному рахунку №6608, що відкритий у ПАТ "ФІДОБАНК" та належить ТОВ "ЮРИДИЧНА КОЛЕГІЯ "АЛЄКСЄЄВ, БОЯРЧУКОВ ТА ПАРТНЕРИ" станом на 04.05.2016р. становив 49410,24 грн., з чого Суд приходить до висновку, що Відповідач мав на своєму рахунку достатню кількість коштів для здійснення платежу на суму, що зазначена в платіжному дорученні.

З огляду на вказане суд звертає увагу, що у силу пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Наведені законодавчі приписи дозволяють зробити висновок про те, що конституційний обов'язок платника зі сплати податків слід вважати виконаним з часу подання до обслуговуючого банку платіжного доручення на перерахування до бюджетної системи України на відповідний рахунок Державного казначейства грошових коштів з рахунку платника у банку за наявності у нього достатнього грошового залишку на день платежу.

При цьому, платник не несе відповідальності за дії банківських та фінансових установ, які беруть участь у багатостадійному процесі сплати та перерахування податків до бюджету.

Тобто, за наявності у платника відповідних доказів, що підтверджують виконання усіх передбачених законодавством умов для визнання його добросовісним платником, обов'язок зі сплати відповідної суми податкового зобов'язання слід визнати виконаним, незалежно від фактичного зарахування платежу до бюджетної системи України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 07.10.2015 у справі №К/800/31027/14 (ЄДРСР №52522781).

Суд звертає увагу, що Відповідач листами від 20.05.2016 р. №б/н (отримано ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві 26.05.2016 р.) та 26.07.2016 р. №б/н (отримано ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві 27.07.2016 р.) повідомляв Контролюючий орган про невиконання зобов'язань з вини обслуговуючого банку з посиланням на приписи пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України.

З аналізу вищезазначених норм права, Суд приходить до висновку про належне виконання Відповідачем зобов'язання зі сплати єдиного податку за І квартал 2016 року, незалежно від фактичного зарахування платежу до бюджетної системи України.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 122, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук