Справа № 201/6668/17
Суддя: Ткаченко Н. В.
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 201/6668/17
Провадження № 2а/201/242/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., розглянувши у порядку скороченого провадження в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Дніпрі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

11.05.2017р. ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до ЦО УПФУ у м. Дніпрі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії (а.с.№3-6).

15.05.2017р. ухвалою судді Ткаченко Н.В. було відкрито скорочене провадження у справі (а.с.№16).

В обґрунтування позовних вимог, позивачка в позовній заяві посилалася на те, що вона з квітня 2009р. перебуває на обліку в УПФУ Жовтневого району м. Дніпропетровська, яке після реорганізації увійшло до складу ЦО УПФУ у м. Дніпрі, та їй з 10.04.2009р. було призначено пенсію по інвалідності на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивачка є інвалідом ІІІ групи від загального захворювання. 03.01.2017р. позивачка подала заяву про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». При цьому, відповідачем при призначені позивачці пенсії за віком, не були враховані положення ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо підвищення розміру пенсії за віком. Просила визнати протиправними дії ЦО УПФУ у м. Дніпрі стосовно відмови у перерахунку призначеної пенсії за віком в сумі 4 485грн.69коп., призначеної з 03.01.2017р. без урахування положень ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо підвищення розміру пенсії за віком у розмірі 3% із урахуванням страхового стажу; визнати протиправними дії стосовно відмови у перерахунку призначеної пенсії за віком в сумі 4 485грн.69коп., призначеної з 03.01.2017р. без урахування положень ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо підвищення розміру пенсії за віком у розмірі 12,5 % за більш пізній вихід на пенсію; зобов'язати здійснити перерахунок та виплату пенсії, призначеної за віком з 03.01.2017р., встановивши розмір пенсії за віком з урахуванням ч.1, 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо підвищення розміру пенсії за віком у загальному розмірі 15,5% та продовжувати її виплачувати в подальшому без будь-яких обмежень.

06.06.2017р. до суду надійшли письмові заперечення ЦО УПФУ у м. Дніпрі, підписані начальником управління Кучер Т.П., в яких представник відповідача просить відмовити в задоволені позову в повному обсязі. В обґрунтування заперечень, представник відповідача посилався на те, що в січні 2017р. позивачка звернулася із заявою про переведення її з пенсії по інвалідності на пенсію за віком. Враховуючи, що статтею 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено застосування відсотків лише до пенсій, які призначаються за віком вперше, а у випадку відповідачки це було переведення з одного виду пенсії на інший, то у відповідача відсутні правові підстави для застосування до пенсії позивачки частин 1, 3 ст. 29 Закону. Щодо позовних вимог, в частині виплати пенсії за віком позивачці з 03.01.2017р., то відповідно до положень ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (із змінами, внесеними Законами України № 213-VІІІ від 02.03.2015р., № 911-VІІІ від 24.12.2015р., № 1774-VІІІ від 06.12.2016р.), виплата пенсії позивачці з 01.04.2015р. по теперішній час тимчасово призупинена (а.с.№20-24).

У відповідності до положень ст. 1832 КАС України справа розглядається в порядку скороченого провадження.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що в задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що з 10.04.2009р. позивачці призначена пенсія по інвалідності, як інваліду ІІІ групи, внаслідок загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.№8).

03.01.2017р. позивачкою було надано до пенсійного фонду заяву про переведення з одного виду пенсії на інший, а саме з пенсії по інвалідності на пенсію за віком (а.с.№24).

Разом з тим, на думку позивачки, відповідачем не були застосовані положення ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 57 років 6 місяців - які народилися з 01.10.1958р. по 31.03.1959р. (положення застосоване з урахуванням того, що позивачка народилася 13.12.1958р.)

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток, зокрема, на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців.

Частиною 3 статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено: жінкам, які народилися у період по 31.12.1961р., після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку.

Як зазначає й відповідач в своїх письмових поясненнях, а також як вбачається з листа Головного УПФУ в Дніпропетровській області від 24.04.2017р. (а.с.№8), жінкам, які до призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» отримували пенсію по інвалідності, розмір підвищення, що передбачено ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», визначається за період між закінченням виплати пенсії по інвалідності до призначення пенсії за віком (не менш ніж за 6 місяців). Відлік півріччя провадиться від терміну закінчення дії інвалідності.

Враховуючи, що пенсія по інвалідності була призначена позивачці з 10.04.2009р. та виплачувалась по 03.01.2017р. (тобто по день переведення на пенсію за віком), то призначення підвищення не може застосовуватися, оскільки відсутній 6 місячний строк між припиненням виплати пенсії по інвалідності та призначенням пенсії за віком.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачка зверталася до відповідача з вимогою саме перевести з одного виду пенсії на інший, а тому контексті положень ч. 3 ст. 45 Закону, підвищення розміру пенсії за віком не передбачено законом.

Таким чином, дії відповідача щодо відмови у проведені перерахунку призначеної позивачці пенсії за віком в сумі 4 485грн.69коп., призначеної з 03.01.2017р. без урахування положень ч. 1 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо підвищення розміру пенсії за віком у розмірі 3% із урахуванням страхового стажу та без урахування положень ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо підвищення розміру пенсі за віком у розмірі 12,5 % за більш пізній вихід на пенсію є правомірними та в задоволені позову в цій частині слід відмовити.

Враховуючи що в задоволені позовних вимог позивачці в частині визнання дій неправомірними відмовлено, то відсутні підстави для задоволення вимог щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії з урахуванням положень ч. 1 і 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо підвищення розміру пенсії за віком у загальному розмірі 15,5% та в цій частині вимог також слід відмовити.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що даною постановою відмовлено в задоволені позову, то відповідно до положень ст. 94 КАС України, понесені позивачкою при подачі позову судові витрати, відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 29, 40,45, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 6-11, 71, 94, 99, 163, 183-2 КАС України, суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Дніпрі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Н.В. Ткаченко