Справа № 826/18687/15
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Беспалов О.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.

суддів: Грибан І. О., Губської О. А.

за участю секретаря: Присяжної Д. В.

позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Міськкомерцбанк» Тимошенка Костянтина Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міськкомерцбанк» Тимошенко К. В. про зобов'язання внести позивача до Єдиного реєстру кредиторів ПАТ «Міськкомерцбанк» з сумою боргу згідно з наданими виконавчими листами у розмірі 343941, 77 грн. (100000, 00 грн. з яких є моральна компенсація за ушкоджене здоров'я) та вчасно наданої заяви-претензії у першу чергу виплат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на її думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 15.06.2017 р. поновлено провадження у справі.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, згідно виконавчого листа, виданого Солом'янським районним судом міста Києва від 08.12.2014 р. у справі № 2-69002/14, його предметом є стягнення з ПАТ «Міськкомерцбанк» на користь позивача 216142, 55 грн., що складається з суми депозитного вкладу - 200000, 00 грн., нарахованих процентів - 14683, 35 грн., трьох процентів річних від простроченої суми - 664, 00 грн., інфляційних витрат - 795, 20 грн.

Також, згідно виконавчого листа, виданого Печерським районним судом міста Києва від 04.12.2014 р. у справі № 757/16706/14-ц, його предметом є стягнення з ПАТ «Міськкомерцбанк» на користь позивача 327799, 22 грн., що складається з суми вкладу в розмірі 200000, 00 грн., нарахованих процентів в розмірі 7356, 17 грн., моральної шкоди в розмірі 100000, 00 грн., троьх відсотків річних за несвоєчасне повернення боргу в розмірі 1054, 56 грн., суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, що становить 10031, 89 грн., втраченої вигоди в розмірі 9356, 60 грн.

Загальна сума боргу банку перед позивачем становила 543941, 77 грн.

15.01.2015 р. за вказаними виконавчими листами державним виконавцем ВДВС Печерського районного управління юстиції відкриті виконавчі провадження № 45988709 та № 45988547.

06.02.2015 р. вказані виконавчі провадження приєднано до зведеного виконавчого провадження № 45749229.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 р. № 187 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Міський Комерційний Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 р. № 64 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Міський Комерційний Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Міськкомерцбанк» та призначено уповноваженою особою Фонду на його ліквідацію провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Тимошенка К. В. строком на 1 рік з 20.03.2015 р. по 19.03.2016 р. включно.

26.03.2015 р. в газеті «Голос України» розміщено оголошення про початок з 27.03.2015 р. виплат коштів вкладникам банку.

31.03.2015 р. державним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень № 45988709 та № 45988547 у зв'язку з прийняттям постанови Правління НБ України від 19.03.2015 р. № 187 та 24.04.2015 р. оригінали виконавчих листів направлено на виконання до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Також, 31.03.2015 р. позивач звернулася до відповідача з заявою про включення її в реєстр акцептованих вимог кредиторів на суму 343941, 77 грн. (внаслідок отримання нею гарантованої суми відшкодування у розмірі 200000, 00 грн.), що не заперечується відповідачем та підтверджується матеріалами справи (а. с. 13 - 14).

Листом від 06.08.2015 р. № 172/9574 відповідач повідомив позивача про включення її до 4 черги кредиторів на суму 221741, 35 грн. (а. с. 10).

Про підстави невключення до вимог суми у розмірі 122200, 42 грн. позивачу повідомлено не було.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 р. № 4452-VI (далі - Закон № 4452) Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.

Згідно ч. 2 та ч. 5 ст. 45 Закону № 4452 Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 48 Закону № 4452 передбачено, що уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження, зокрема, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до положень ст. 49 Закону № 4452 уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на пропуск органом ДВС строку заявлення вимог позивача до банку, а також відсутність долучених позивачем до заяви від 31.03.2015 р. документів на підтвердження існування зобов'язань.

Крім того, суд першої інстанції також звернув увагу, що органом ДВС всупереч вимог законодавства оригінали виконавчих листів надіслані не до уповноваженої особи Фонду, а безпосередньо до Фонду.

Так колегією суддів було встановлено, що оригінали виконавчих листів надійшли до Фонду 27.04.2015 р., тобто поза межами строку, наданого для заявлення вимог кредиторів.

Однак, матеріалами справи підтверджується, що, власне, кредитор (позивач) звернулася до належного органу в межах такого строку, що виключає доводи суду першої інстанції про пропуск державним виконавцем наданого законодавством тридцятиденного строку для позивача, позаяк, вказаний строк в розумінні ст. 45 Закону № 4452 встановлений виключно для кредиторів.

В той же час, як вбачається з заяви позивача від 31.03.2015 р., остання повідомила уповноважену особу про реквізити судових рішень, номери виконавчих проваджень та суми боргу перед нею банку.

В свою чергу, висновок суду першої інстанції про необхідність надання позивачем до заяви підтверджуючих документів є хибним з огляду на наступне.

У відповідності до п. 3-1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV (що був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 606) виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Згідно ч. 5 ст. 49 Закону № 606 постанова про закінчення виконавчого провадження у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника виноситься державним виконавцем не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. При цьому виконавчий документ надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Колегія суддів в межах даного спору оцінки правомірності діям посадової особи органу ДВС щодо своєчасності та належності направлення виконавчих листів не надає, проте, зауважує, що процедура обміну інформацією та документацією між посадовими особами суб'єктів владних повноважень врегульована вищезазначеною нормою та не залежить від волі позивача.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що позивач добросовісно та своєчасно повідомила відповідача про перебування оригіналів виконавчих листів у державного виконавця, що є єдиним підтвердженням на стадії примусового виконання судових рішень права вимоги боргу.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, колегія суддів приходить до однозначного висновку про наявність у позивача права на включення залишку суми боргу до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

При вирішенні даної справи колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в п. 50 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», в якому ЄСПЛ зокрема зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

У розумінні ст. 177 ЦК України грошові кошти позивача, що підлягають стягненню за рішеннями судів, що набрали законної сили, є об'єктом його майнових прав, відтак, ці права відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., практики ЄСПЛ та ст. 41 Конституції України є непорушними до тих пір, доки, на думку колегії суддів, не буде досягнуто справедливого балансу між порушенням таких прав та суспільним інтересом.

У рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що функція здійснення правосуддя, закріплена за судами, полягає саме у подоланні сумнівів щодо тлумачення, що залишаються.

В судове засідання суду апеляційної інстанції 15.06.2017 р. представник відповідача для обґрунтування невключення суми боргу позивача у розмірі 122200, 42 грн. не з'явився.

Однак, колегією суддів вбачається з виконавчих листів, що сума коштів, що є предметом даного спору, належна позивачу та не включена до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

В той же час, позивач просить включити її до першої черги кредиторів у зв'язку з тим, що до складу заборгованості входить 100000, 00 грн. моральної шкоди.

З даного приводу колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 52 Закону № 4452 кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості:

1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян;

2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону, витрат, пов'язаних із консолідованим продажем активів Фондом;

4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом;

5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування;

6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано;

7) вимоги інших вкладників, які не є пов'язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов'язаними особами банку;

8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом;

9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов'язаними особами банку;

10) вимоги за субординованим боргом.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

З огляду на вказану норму законодавець розмежовує моральну шкоду та, власне, її причину - каліцтво або інше ушкодження здоров'я.

Таким чином, колегія приходить до висновку, що в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 52 Закону № 4452 до першої черги кредиторів включаються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, в той час як на спричинену таким ушкодженням здоров'я моральну шкоду вказана норма не розповсюджується.

Відтак, у задоволенні позовних вимог про включення позивача до першої черги кредиторів слід відмовити.

Крім того, позивач просить зобов'язати відповідача внести позивача до Єдиного реєстру кредиторів ПАТ «Міськкомерцбанк» з сумою боргу згідно з наданими виконавчими листами у розмірі 343941, 77 грн.

Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується факт включення вимог позивача до реєстру на суму 221741, 35 грн., додатковому включенню підлягає різниця між загальною сумою боргу та вказаною сумою, що становить 122200, 42 грн.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зобов'язання відповідача додатково включити позивача в реєстр акцептованих вимог кредиторів, заявлених до ПАТ «Міськкомерцбанк».

Відтак, доводи апеляційної скарги позивача частково спростовують висновки суду першої інстанції та приймаються колегією суддів і цій частині в якості належних.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції не у відповідності до норм матеріального та процесуального права колегія суддів апеляційної інстанції вбачає підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Міський Комерційний Банк» Тимошенка Костянтина Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2016 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Міський Комерційний Банк» Тимошенка Костянтина Володимировича додатково включити кредиторські вимоги ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) до реєстру акцептованих вимог кредиторів публічного акціонерного товариства «Міський Комерційний Банк» 4 черги на підставі заяви, зареєстрованої 31 березня 2015 року за вхідним № 7584, на суму 122200, 42 грн. (сто двадцять дві тисячі двісті гривень 42 копійки).

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя О. О. Беспалов
Суддя І. О. Грибан
Суддя О. А. Губська

(Повний текст постанови виготовлено 15.06.2017 р.)

Головуючий суддя Беспалов О.О.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.