Справа № 813/2591/15
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 року м. Київ К/800/29778/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - Веденяпіна О.А. (судді-доповідача), Бухтіярової І.О., Приходько І.В., розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2015 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2015 року

у справі № 813/2591/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Галнафтоінвест»

до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Галнафтоінвест» (далі - позивач, ТОВ «Компанія «Галнафтоінвест») звернулось в суд з позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - відповідач, Інспекція) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 8 травня 2015 року № та №.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2015 року, позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 08 травня 2015 року № та №.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Інспекція подала касаційну скаргу, в якій просила їх скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відхилення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено позапланову документальну перевірку позивача з питань дотримання податкового законодавства по взаєморозрахунках із ТОВ «Про Сервіс» за період липень 2014 року, серпень 2014 року, листопад 2014 року, грудень 2014 року, ТОВ «Компанія Омега Люкс» за період березень 2014 року, липень 2014 року, серпень 2014 року, вересень 2014 року, жовтень 2014 року, листопад 2014 року, грудень 2014 року, ПП «Діслав» за період листопад 2014 року, грудень 2014 року, ТОВ ФПГ «Діоніка» за період липень 2014 року, серпень 2014 року, ПП НП «Хіміч» за період грудень 2014 року, а також документальне підтвердження використання у власній господарській діяльності товарів (робіт, послуг) чи подальшу реалізацію цих товарів (робіт, послуг) від вищеперелічених контрагентів, за результатами перевірки складено акт від 22 квітня 2015 року №904/13-04-22-08/23884237, в якому встановлено порушення позивачем вимог пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України.

В акті перевірки відповідач зазначив, що позивачем не надано доказів виконання зобов'язань за договорами поруки, що свідчить про укладення договорів без мети реального настання наслідків, виключно для формування податкової вигоди, шляхом безпідставного формування податкового кредиту.

Також відповідач дійшов висновку про безпідставність включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість операцій позивача з ПП НП «Хіміч» та ТОВ ФПГ «Діоніка», оскільки не підтверджено: місцезнаходження майна; наявності трудових ресурсів; виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної господарської, економічної діяльності; технічного персоналу; основних фондів; виробничих активів; складських приміщень і транспортних засобів.

При цьому, такий висновок зроблено на підставі інформації ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо неможливості проведення зустрічної звірки ПП НП «Хіміч» по взаємовідносинах з контрагентами за період з 1 квітня 2013 року по 31 грудня 2013 року та з 1 листопада 2014 року по 28 лютого 2015 року. Також під час проведення перевірки відповідачем використано акт ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м.Києва №1758/26-59-22-08/38517072 від 8 грудня 2014 року «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ ФПГ «Діоніка» з питань дотримання вимог податкового законодавства по проведених фінансово-господарських взаємовідносинах з контрагентами за період з 1 липня 2014 року по 31 вересня 2014 року».

На підставі висновків акта перевірки №904/13-04-22-08/23884237 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 08 травня 2015 року:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 180114,87 грн. (в тому числі 120076,58 грн. за основним платежем та 60038,29 грн. за штрафними санкціями);

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати штрафних санкцій за ненадання документів з обліку доходів, витрат та інших показників в розмірі 510,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спірні господарські операції позивача з його контрагентами є реальними, факт їх вчинення та наявність ділової мети підтверджується належними доказами, а висновки відповідача, викладені в акті перевірки, є безпідставними, оскільки ґрунтуються лише на сумнівах та припущеннях податкового органу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-XIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, між ТОВ «Компанія «Галнафтоінвест» (Покупець) та ТОВ «Тетра-Агро» (Постачальник) укладено договір поставки №7/20 від 20 липня 2013 року (далі - Договір поставки), згідно з умовами якого Постачальник зобов'язується поставити Покупцеві, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити товари, кількість, якість, асортимент і технічні умови якої зазначені у специфікації, що складають невід'ємну частину Договору. Платежі за товари, що поставляються за цим договором, будуть виконуватися покупцем у безготівковій формі шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок постачальника протягом 30 банківських днів з моменту отримання продукції та необхідних документів. Відповідно до додаткової угоди №1 від 20 липня 2013 року до зазначеного договору поставки, Покупець забезпечує виконання свого зобов'язання згідно цього договору одним із способів, встановлених частиною 1 статті 546 Цивільного Кодексу України, а саме: банківською гарантією; порукою, шляхом залучення третьої особи-поручителя до основного зобов'язання, що виникає у Покупця перед Постачальником; інший вид забезпечення, що не заперечує чинному законодавству. Також Додатковою угодою №2 від 31 грудня 2013 року до договору поставки пролонговано дію зазначеного договору до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по Договору.

22 липня 2013 року між ТОВ ФПГ «Діоніка» (Поручитель) та ТОВ «Компанія «Галнафтоінвест» (Боржник) укладено договір поруки № 3/07-ФП (далі - Договір поруки), відповідно до якого Поручитель поручився перед Кредитором (ТОВ «Тетра-Агро») за виконання Боржником обов'язку щодо виконання Договору поставки №7/20 від 20 липня 2013 року, а Боржник зобов'язується сплатити Поручителю плату за надану поруку, відповідно до зазначеного Договору поруки в розмірі 29% від вартості всіх марок отриманого вугілля (враховуючи ПДВ) згідно договору поставки. У випадку, якщо сума заборгованості станом на останній день місяця буде складати більше 1000000,00 грн., розмір плати за надану поруку може бути переглянутий. Додатковою угодою №2 від 30 червня 2014 року до договору поруки №3/07-ФП від 22 липня 2013 року ТОВ ФПГ «Діоніка» та ТОВ «Компанія Галнафтоінвест» викладено підпункт 1.2 пункту 1 «Предмет договору» в новій редакції, а саме: Боржник зобов'язується сплатити поручителю плату за надану поруку, відповідно до Договору поруки №3/07-П від 22 липня 2013 року в розмірі 20% від вартості всіх марок отриманого вугілля (враховуючи ПДВ) згідно договору поставки №7/20 від 20 липня 2013 року, який укладений між кредитором та боржником про фактично отриману кількість цементу.

На підтвердження виконання договору поруки позивачем надано: звіти Боржника про хід виконання договору поруки, податкові накладні, акт приймання-передачі вугілля за Договором поставки, видаткову накладну по договору поставки; акт приймання-передачі вугілля за договором поставки; видаткову накладну по договору поставки; платіжні доручення про перерахування коштів по договору поставки; акти та платіжні доручення по договору поруки.

В подальшому придбане позивачем вугілля за договором поставки №46/969 від 27 травня 2013 року було продано ПАТ «Волинь-Цемент», на підтвердження чого надано видаткові накладні та податкові накладні.

Суми податку на додану вартість за податковими накладними №244 від 31 липня 2014 року та №238 від 31 серпня 2014 року, виписаними ТОВ ФПГ «Діоніка», позивач включив до податкового кредиту за вищевказані періоди.

Разом з тим, оскільки сума ПДВ по податковій накладній № 244 від 31 липня 2014 року була менше 10000,00 грн., вона не підлягала реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. У свою чергу податкова накладна № 238 від 31 серпня 2014 року на суму 96600,00 грн. в т.ч. ПДВ 16100,00 грн. зареєстрована ТОВ ФПГ «Діоніка» в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Окрім того, згідно з наявним в матеріалах справи Договором субпідряду №1/181214-КРс, №2/181214-КРс, №3/181214-КРс, №4/181214-КРс від 18 грудня 2014 року позивач (Генпідрядник) залучив ПП «НП «Хіміч» (Субпідрядника) до виконання капітального ремонту Відділення поштового зв'язку: Меденичі, за адресою: смт.Меденичі, вул.Незалежності,25, Дрогобич-2, за адресою: м.Дрогобич, вул.Грушевського,109, Сокаль, за адресою: м.Сокаль, вул.Шептицького,105 та Яворів, за адресою: м.Яворів, вул.Львівська,10, на виконання умов Договорів підряду укладених у жовтні та грудні 2014 року між УППЗ «Укрпошта» (замовником) та ТОВ «Компанія «Галнафтоінвест» (підрядником) щодо виконання капітального ремонту відділень поштового зв'язку за відповідними адресами.

На підставі наданих ТОВ «Компанія «Галнафтоінвест» послуг ПП НП «Хіміч» надано податкові накладні, суми ПДВ по яких віднесено позивачем до складу податкового кредиту.

На підтвердження вказаних господарських операцій позивачем надано копії документів від 31 грудня 2014 року: акта приймання - передачі виконаних будівельних робіт по договору субпідряду №1/181214-КРс; акт приймання виконаних будівельних робіт по договору субпідряду №2/181214-КРс.; акт приймання виконаних будівельних робіт по договору субпідряду №3/181214-КРс; акт приймання виконаних будівельних робіт по договору субпідряду №4/181214-КРс; довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати та ліцензії ПП НП «Хіміч» на здійснення господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури, платіжні доручення.

Жодних доказів, які б підтверджували порушення з боку позивача при укладанні договорів публічного порядку, відповідачем не надано. На час укладання договорів із позивачем, його контрагенти були платниками ПДВ згідно чинного законодавства та належним чином зареєстрованими у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, тобто мали достатній об'єм правоздатності для укладення спірних угод.

Слід зазначити, що за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит.

Відповідачем будь-яких доказів на підтвердження зазначеного та/або відповідних судових рішень щодо визнання договорів між позивачем і його контрагентами недійсним не надано, у зв'язку з чим, не доведено «безтоварності» правочинів, а посилання відповідача на акт про неможливість проведення зустрічних звірок контрагента позивача, як на підставу «безтоварності» здійсненних ним господарських операцій є необґрунтованими, оскільки в зазначеному акті жодних висновків, крім встановлення факту неможливості проведення зустрічних перевірок бути не може.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, зміст послуг, що надають тощо. При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податку у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Отже, відповідачем не наведено переконливих доводів та не доведено існування обставин, які виключають право позивача на формування податкового кредиту та витрат у зв'язку із господарськими операціями, що відбулися між ним та ТОВ ФПГ «Діоніка», ПП НП «Хіміч».

Згідно положень частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

В той же час, податковим органом під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення - рішення від 08 травня 2015 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 180114,87 грн. (в тому числі 120076,58 грн. за основним платежем та 60038,29 грн. за штрафними санкціями).

Щодо податкового повідомлення - рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати штрафних санкцій за ненадання документів з обліку доходів, витрат та інших показників в розмірі 510,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень (пункт 121.1 статті 121 Податкового кодексу України).

Згідно акту від 22 квітня 2015 року №904/13-04-22-08/23884237 перевіркою встановлено порушення пунктів 44.1, 44.3 статті 44, пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, в частині ненадання до перевірки документів з обліку доходів, витрат та інших показників.

Разом з тим, відповідно до акта від 22 квітня 2015 року №904/13-04-22-08/23884237 при перевірці використано установчі документи, договори, угоди, податкова звітність, журнали-ордери, аналізи рахунків, оборотно-сальдові відомості по бухгалтерських рахунках, карточки рахунків, реєстри виданих та отриманих податкових накладних, податкові накладні, банківські документи, інші документи, що стосуються оподаткування.

Отже, факт порушення позивачем вимог пунктів 44.1 статті 44 Податкового кодексу України матеріалами справи непідтверджений, відповідачем недоведений жодним доказом, тобто застосування до позивача штрафних санкцій у відповідності до статті 121 Податкового кодексу України є необґрунтованим.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень судами першої та апеляційної інстанцій були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За наведених обставин касаційна скарга підлягає відхиленню.

Галицькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області подано клопотання про заміну по даній справі відповідача - Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 4 листопада 2015 року № 892 «Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби», згідно якої перейменовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби та реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби, а саме Державну податкову інстпекцію у Галицькому районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області перейменовано на Галицьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області.

На підставі статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів касаційної інстанції вважає за можливе допустити по даній справі заміну відповідача - Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області її правонаступником Галицькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області.

Керуючись статтями 55, 220, 220-1, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Здійснити заміну відповідача - Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області її правонаступником Галицькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області.

Касаційну скаргу Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (правонаступник Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області) відхилити, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, що передбачені статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді О.А. Веденяпін
І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько