Справа № 243/4724/17
Суддя: Мінаєв І. М.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/243/253/2017
Єд. унік № 243/4724/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 червня 2017 року м. Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя Мінаєв І.М.,

при секретарі судового засідання Кабановій О.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Землянської Д.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання № 2 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у травні 2017 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача та зобов'язати його: 1) визнати строк звернення до суду з адміністративним позовом з поважних причин; 2) визнати дії Слов'янського ОУПФУ Донецької області про відмову у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 за нормами п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на підставі заяви про призначення пенсії на пільгових умовах від 27.08.2015 року № 6104 - протиправним; 3) зобов'язати Слов'янське ОУПФУ Донецької області призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 за нормами п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 27.08.2015 року; 4) визнати дії Слов'янського ОУПФУ Донецької області по припиненні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 за нормами п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка призначена 31.03.2016 року - протиправним; 5) зобов'язати Слов'янське ОУПФУ Донецької області поновити з лютого 2017 року виплату пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах згідно Списку № 1 з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Так, 27.08.2015 року він звернувся до Слов'янського ОУПФУ Донецької області для призначення пенсії за віком за Списком № 1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року та п. 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року зі змінами та доповненнями.

Відповідач розглянув його заяву та надані документи та усно повідомив, що йому необхідно принести довідки в яких печатка підприємства ДП «Артемвугілля» повинна бути поставлена нова печатка у зв'язку з тим, що 28.12.2014 року ДП «Артемвугілля» було перереєстровано за адресою на території України. З цього часу йому була призначена пенсія у розмірі 1497,41 грн. щомісячно та за період з серпня 2015 року по 01.12.2015 року сума нарахованої пенсії склала 4733,34 грн. Він звернувся до відповідача про виплату йому призначеної пенсії, однак йому було повідомлено про те, що він повинен донести необхідні документи і після цього відповідач перерахує призначену пенсію на його рахунок.

В лютому 2016 року відповідач надав йому рішення № 44 від 09.12.2015 року про відмову у призначенні пенсії та запропонував написати нову заяву про призначення пенсії при цьому повідомивши, що пенсію буде сплачено починаючи з серпня 2015 року він написав відповідну заяву про призначення пенсії. Йому була згодом призначена пенсія згідно до другої заяви про призначення пенсії з 31.03.2016 року. У зв'язку з тим, що відповідач примусив його написати другу заяву про призначення пенсії то пенсія йому була призначена відповідно до цієї заяви, а саме з 31.03.2016 року. З цього часу він отримував призначену пенсію. Однак, у лютому 2017 року йому була припинена виплата пенсії на підставі Розпорядження першого заступника начальника Слов'янського ОУ ПФУ Донецької області через те, що у його пенсійній справі відсутні акти зустрічних перевірок пільгових довідок, виданих ДП «Артемвугілля» протягом 2014-2016 років за новим місцем реєстрації підприємства.

Зазначає, що законодавством не передбачено такої підстави як припинення пенсії у зв'язку з неможливістю проведення зустрічної перевірки на підтвердження пільгового стажу. Проведення зустрічної перевірки не залежить від нього особисто, це взаємовідносини між відповідачем та підприємством і тому не може створювати правових наслідків у вигляді припинення виплати пенсії. Неможливість проведення відповідачем зустрічної перевірки з підприємством не можуть обмежувати його конституційне право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах.

В судовому засіданні позивач надав аналогічні пояснення, зазначивши, що надав відповідачу трудову книжку, де відображені відповідні періоди роботи і яка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж. Крім того, позивач надав уточнюючу довідку про період роботи на роботах за Списком №1, але відповідач не взяв її до уваги, оскільки вона не була підтверджена печаткою ДП «Артемвугілля», яке перереєструвалося з тимчасово непідконтрольної території України. Окрім того, ДП «Артемвугілля» не може надати оригінали документів для проведення звірки, оскільки оригінали документів залишилися на окупованій території.

Представник відповідача Землянська Д.Н. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, зазначивши наступне. ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2.

27.08.2015 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» згідно якої було винесено рішення № 44 про відмову в призначенні пенсії від 09.12.2015 року.

ОСОБА_1 рішення про відмову у призначенні пенсії отримав у лютому 2016 року, але до суду не звернувся.

31.03.2016 року ОСОБА_1 знов звернувся до відповідача із заявою 1548 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» 31.03.2016 року ОСОБА_1 була призначена та виплачувалася пенсія.

На підставі розпорядження Слов'янського ОУ ПФУ Донецької області згідно ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у зв'язку з неможливістю проведення зустрічної перевірки на підтвердження пільгового стажу роботи та до надання роз'яснень законодавства стосовно заліку стажу по перереєстрованим підприємствам ОСОБА_1 припинено виплату пенсії з лютого 2017 року.

16.05.2017 року Слов'янським ОУ ПФУ Донецької області було винесено рішення № 26 про відмову призначення ОСОБА_1 пенсії через те, що здійснити перевірку пільгових довідок та зарахувати до пільгового стажу період роботи з 24.07.1986 року по 30.08.1969 року, з 01.09.1986 року по 29.09.1986 року, з 01.10.1986 по 24.07.1987 року, з 29.09.1988 року по 30.11.1988 року, з 03.12.1988 року по 31.07.1989 року, з 09.08.1989 року по 31.08.1989 року, з 06.09.1989 року по 31.12.1989 року, з 14.01.1990 року по 31.03.1990 року, з 19.04.1990 року по 31.12.1990 року, з 02.01.1991 року по 30.03.1991 року, з 01.04.1991 року по 08.04.1991 року не має можливості. Страховий стаж ОСОБА_1 складає 29 років 07 місяців 14 днів. Пільговий стаж згідно відомостей про спеціальний стаж в системі персоніфікованого обліку, починаючи з 2000 року складає 04 роки 06 місяців 3 дні.

У зв'язку з наведеним вважають позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строки мають важливе значення для захисту порушених прав та адміністративного судочинства. У публічно-правових відносинах строки особливо актуальні для оцінки правомірності поведінки суб'єктів з погляду на її своєчасність.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства (ст. 2 КАС).

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів та може бути поновлений за заявою позивача про визнання причин його пропуску поважними.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Особа може не знати про правові наслідки рішень, прийнятих щодо неї, або недооцінювати їх. Це може статися через правову безграмотність, неправильну поінформованість, маніпуляції та обман з боку правопорушника тощо. Проте для обчислення строку звернення до суду не має значення, чи усвідомлювала особа, що її права та інтереси порушуються. З практичної точки зору, порушення прав пов'язується із моментом прийняття протиправного рішення (вчинення дії чи бездіяльності)

Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений.

Як вбачається з матеріалів справи позивач дізнався про порушення свого права на пенсійне забезпечення в лютому місяці 2016 року. Однак, через скрутне матеріальне становище та перебування на його утриманні неповнолітньої доньки він змушений був здобувати собі кошти на життя, оскільки є переміщеною особою з території, тимчасово непідконтрольній Україні, іншого джерела доходу, окрім як очікувана пенсія, не мав, рідних та близьких людей, які б могли допомогти фінансово, також, що суд визнає поважною причиною пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновлює строк для звернення до суду за захистом своїх порушених прав в частині оскарження рішення про відмову про призначення йому пільгової пенсії за віком за Списком № 1.

Згідно довідки від 11.05.2017 р. № 23576 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції ОСОБА_1 перемістився з Центрально-Міського району м. Горлівки до м. Слов'янська Донецької області (а. с. 10).

Згідно заяви про призначення пенсії від 27.08.2015 року ОСОБА_1 просив призначити йому пенсію згідно ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а. с. 30).

Відповідно до рішення заступника начальника управління Пенсійного фонду України в м. Слов'янську та Слов'янському районі Донецької області № 44 від 09.12.2015 року «Про відмову в призначенні пенсії за віком згідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» гр. ОСОБА_1 (а. с. 30) останньому відмовлено в призначенні пенсії з посиланням на те, що відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України «про заходи стабілізації соціально-економічної ситуації у Донецькій та Луганській областях» від 25.11.2014 року № 841 та листа Державного підприємства «Артемвугілля» від 15.10.2015 року № 15.10/1, довідки, видані підприємствами ДП «Артемвугілля» з печаткою, в якій зазначено «місто Горлівка Донецька область» після 28.11.2014 року вважається недійсними, за таких обставин ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії відповідно пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року, так як немає необхідного пільгового стажу.

Сторонами було визнано, що загальний трудовий стаж позивача на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсіє складає 29 років 04 місяці 15 днів, з яких військова служба - 02 роки 00 місяців 08 днів. Пільговий стаж згідно відомостей про спеціальний стаж в системі персоніфікованого обліку, починаючи з 2000 року складає 04 роки 06 місяців 3 дні (без урахування стажу за спірний період) (а. с. 30-31).

Відповідно до «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які не мають указаного стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" чоловікам на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно паспорту позивача (а. с. 11-15) він народився 26 серпня 1965 року. Таким чином, станом на 27.08.2015 року, коли він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії, йому було 50 років і 1 день.

Отже, суть спору полягає в тому, що відповідач не визнав зазначений у довідках ДП «Артемвугілля» від 30.06.2015 року, 16.06.2016 року пільговий час роботи позивача за період роботи з 22.09.1988 р. по 28.12.1988 р., з 29.12.1988 р. по 08.04.1991 р., з 27.05.2002 р. по 03.03.2003 р., з 03.03.2003 р. по 10.11.2003 р., з 10.11.2003 р. по 23.12.2006 р., з 23.12.2006 р. по 01.01.2007 р., з 01.01.2007 р. по 01.03.2007 р. Дані підтверджені записами в трудовій книжці.

Відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 841 від 27.08.2015 року Про заходи стабілізації соціально-економічної ситуації у Донецькій та Луганській областях, на виконання Указу Президента України від 14.11.2014 № 875 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 4 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» та постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», з метою поліпшення суспільно-політичної та соціально-економічної ситуації у Донецькій та Луганській областях, відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, що є додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р з 28 листопада 2014 року було припинено виробничу та фінансово-господарську діяльність державних підприємств, установ, організацій та об'єднань, що належать до сфери управління Міненерговугілля та господарських товариств, щодо яких Міненерговугілля здійснює управління корпоративними правами держави (далі - підприємства), які знаходяться у зоні здійснення антитерористичної операції, до яких увійшло ДП «Артемвугілля».

Звернувшись до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 надав наступні документи:

-трудову книжку НОМЕР_2 від 10.01.1984 року з копією;

-копію військового квитку НОМЕР_3 від 28.04.1986 року;

-довідки про підтвердження стажу роботи для призначення пільгової пенсії від 30.06.2015 року № 471, від 30.06.2015 року № 472, від 30.06.2015 року № 02/911, від 01.07.2015 року № 02/910 від 01.07.2015 року;

-довідки-табелі виходів у шахту № 473 від 30.06.2015 року, № 475 від 30.06.2015 року, № 474 від 30.06.2015 року;

-копії наказів про результати атестації робочих місць від 18.09.1996 року № 658, від 29.03.1999 року № 270, від 07.05.2003 року № 288, від 09.02.2004 року № 105, від 15.04.2004 року № 105 з переліками професій;

-довідка про взяття на облік особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 29.01.2015 року № НОМЕР_1 (а.с.30-31).

Оцінюючи указані вище докази та вирішуючи справу в цілому, суд виходить з того, що згідно з положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: … 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); … 5) добросовісно; 6) розсудливо; … 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія)…».

Оцінюючи ситуацію, в якій опинився позивач, суд приходить до висновку, що рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії відповідно до пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», так як немає необхідного пенсійного стажу через неможливість проведення зустрічної перевірки на підтвердження пільгового стажу роботи у ДП «Артемвугілля», було прийнято з порушенням принципів, визначених у пунктах 3, 5, 6, 8 ч. 3 ст. 2 КАС України.

Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст. 3 Основного Закону людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачам вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також нагадав, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, іншими словами, людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Більше того, відповідно до ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А в ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації:

«1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1».

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі «Тлімменос проти Греції» (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об'єктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об'єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Аналогічний підхід закріплено в національному праві. Так, відповідно до Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» формами дискримінаціє є: пряма дискримінація, непряма дискримінація, підбурювання до дискримінації, пособництво у дискримінації, утиск (ст.5). Відповідно до ст.1 цього Закону непряма дискримінація ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Саме в такій особливій ситуації опинився позивач у цій справі, який є внутрішньо переміщеною особою, що перемістився з території тимчасово окупованого м. Горлівка та підтвердив свій пільговий трудовий стаж у спірний період записами в трудовій книжці, уточнюючими довідками ДП «Артемвугілля», які, однак, не видано повторно з печаткою ДП «Артемвугілля» за перереєстрованою адресою знаходження підприємства При цьому слід враховувати, що надати нові довідки про пільговий стаж роботи немає можливості, оскільки архіви ДП «Артемвугілля» залишилися на тимчасово окупованій території м. Горлівки, а також немає можливості провести зустрічну перевірку на підтвердження пільгового стажу роботи у ДП «Артемвугілля».

Таким чином, такі вимоги, які є цілком виправданими в звичайній ситуації, оскільки формально вони базуються на положеннях п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 р. № 637, та мають на меті підтвердження тривалості роботи на посадах і роботах, указаних в трудовій книжці, становлять дискримінаційне поводження по відношенню до внутрішньо переміщених осіб, які навіть теоретично не можуть надати такі документи, а отже за такого підходу автоматично позбавляються права на пенсійне забезпечення, передбаченого в ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зокрема, відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеним громадянам України гарантується право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання. Тож вимога надати певні документи, які можна отримати лише на тимчасово окупованій території, по суті означає примушування повернутися на цю територію, що заборонено законом. Більше того, навіть, якщо позивач поїде до окупованого м. Горлівка і зможе отримати відповідні документи чи копії документів, вони будуть посвідчені незаконно діючими посадовими особами, а тому ці документи все одно не будуть прийняті до уваги відповідачем.

З урахування вищевикладеного, суд вважає, що дії відповідача, які в звичайних умовах можуть бути цілком обґрунтованими, в особливій ситуації позивача є проявом непрямої дискримінації. Крім того, хоча дії відповідача формально ґрунтуються на положеннях підзаконного нормативного акту та переслідують легітимну мету, в особливій ситуації позивача суд вважає їх явно непропорційними, тобто вчиненими без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Зокрема, як показує попередня судова практика, на підставі уточнюючих довідок, виданих ДП «Артемвугілля», в деяких випадках щодо окремих осіб із стажу, зазначеного в трудовій книжці, дійсно виключаються певні періоди, наприклад, участь у страйках чи відсутність на роботі з інших причин, але в таких випадках мова йде про дні або місяці, тоді як в цій справі відповідач відмовився визнати пільговим весь спірний стаж роботи, зазначений в трудовій книжці. Отже, такі дії в указаній ситуації є явно непропорційними заявленій легітимній меті, а тому їх не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо, адже відповідач не врахував всі обставини, що мають значення для прийняття рішення, зокрема, той факт, що первинні документи, які можуть підтвердити пільговий стаж позивача, залишилися на окупованій території.

Суд підкреслює, що відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Аналогічне положення закріплене в п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12 серпня 1993 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є саме трудова книжка. Крім того, відповідно до п. 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Загальновідомо, що на території Луганської та Донецької областей відбувся збройний конфлікт, внаслідок якого частина цих областей була визнана окупованою (Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року № 254-VIII; Постанова Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» від 17 березня 2015 року № 252-VIII). Місто Горлівка, де раніше працював позивач, відноситься до окупованих населених пунктів.

За цих обставин, суд приходить до висновку, що відомості про пільговий трудовий стаж позивача можуть бути встановлені головним чином із записів у трудовій книжці, крім того, суд має перевірити, чи проводилася на відповідних підприємствах атестація робочих місць, як того вимагає закон.

Згідно зі статтею 100 Закону № 1788-ХІІ особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчислені стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 року за № 1451/11731), якщо атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (далі Порядок, постанова № 422 відповідно). У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі Методичні рекомендації).

Згідно із зазначеними нормативними актами основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Згідно із статтею 101 Закону № 1788-ХІІ органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Проте в даному випадку отримати зазначені документи від підприємства неможливо з причин тимчасової окупації м. Горлівка, також архіви ДП «Артемвугілля» залишилися на тимчасово окупованій території України.

Аналізуючи записи, що містяться в трудовій книжці позивача, а також інші надані сторонами докази, суд приходить до висновку про необхідність зарахувати до пільгового стажу періоди, що зазначені у довідках про підтвердження стажу роботи для призначення пільгової пенсії від 30.06.2015 року № 471, від 30.06.2015 року № 472, від 30.06.2015 року № 02/911, від 01.07.2015 року № 02/910 від 01.07.2015 року.

Дійшовши висновку про необхідність визнання пільговим стаж роботи позивача, суд виходить із того, що згідно наданих позивачем копій довідок ДП «Артемвугілля» було підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення.

КАС України не містить норм, що безпосередньо регулюють можливість використання копії документа, як доказу у випадку, коли оригінал такого документа отримати неможливо. Разом із тим, відповідно до ст. 80 КАС України такі копії можуть бути визнані речовими доказами, оскільки вони є предметами матеріального світу, що містять візуальну інформацію про обставини, які мають значення для справи. Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону). Зокрема, п. 2 ч. 5 ст. 99 КПК України у разі, якщо оригінал документа не може бути отриманий за допомогою доступних правових процедур, для підтвердження змісту документа можуть бути визнані допустимими й інші відомості.

Враховуючи сказане та беручи до уваги, що доступ до оригіналів указаних вище наказів за допомогою доступних правових процедур на даний момент неможливий, суд не знаходить підстав сумніватися в існуванні цих документів З урахуванням цього, суд вважає, що відповідач не виконав свого обов'язку довести законність відмови в призначенні позивачу пенсії, як того вимагає ч. 2 ст. 71 КАС України.

Беручи до уваги, що встановлений судом пільговий стаж роботи позивача перевищує 10 років (хоча для призначення пенсії йому достатньо мати 5 років такого стажу), суд вважає за необхідне визнати незаконними дії відповідача щодо відмови йому в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов'язавши відповідача призначити таку пенсію.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, а відповідач звільнений від сплати судового збору, то судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 8, 11, 18, 19, 69-71, 105, 160-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 з адміністративним позовом поважними та поновити їх.

Визнати дії Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 за нормами п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на підставі заяви про призначення пенсії на пільгових умовах від 27.08.2015 року № 6104 - протиправними.

Зобов'язати Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 за нормами п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 27.08.2015 року.

Визнати дії Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області по припиненню виплати ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 за нормами п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка призначена 31.03.2016 року - протиправними.

Зобов'язати Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити з лютого 2017 року виплату пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, за віком на пільгових умовах згідно Списку № 1 з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя

Слов'янського міськрайонного суду І.М. Мінаєв