Справа № 484/890/17
Суддя: Князєв В.С.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Миколаїв

01 червня 2017 року Справа № 484/890/17

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Князєва В.С., розглянувши в порядку письмового провадження

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2
прозобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з адміністративним позовом зобов`язати військової частини НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 належне речове майно згідно довідки військової частини НОМЕР_1 № 2 від 30.11.2016 року про вартість речового майна, що належить до видачі ст. прапорщику у відставці ОСОБА_1 вартістю 36230,57 грн. або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна у розмірі 36230,57 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він мав право на забезпечення речовим майном військовою формою, а у випадку її неотримання на компенсацію її вартості у грошовому еквіваленті. Незважаючи на неодноразові звернення позивача з заявами про компенсацію вартості речового майна, зобов`язання відповідачем виконані не були.

Відповідач проти позову заперечував та зазначив, що у ОСОБА_1 відсутнє право на одержання грошової компенсації за недоотримане речове майно, адже дана компенсація законодавчо не передбачена для осіб, звільнених з військової служби.

Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Позивач надав клопотання про отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді, отже про розгляд справи повідомлений належним чином.

Суд вважає, що справа може бути розглянута по суті на підставі наявних у справі доказів, а відсутність повноважних представників сторін, відповідно до ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та перебував на речовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом від 16.09.2016 року № 14-РС позивача звільнено з військової служби у відставку. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 150 від 29.09.16 року позивач був виключений із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

На звернення позивача до командира в/ч НОМЕР_1 щодо видачі йому належного речового майна або виплати грошову компенсацію замість речового майна, листом військової частини НОМЕР_1 № 350/174/308/1461/ПС від 22.11.2016 року позивачу було відмовлено у їх видачі.

Листом в/ч НОМЕР_1 №350/174/308/228/ПС від 28.02.17 року за заяву позивача йому було надіслано копію довідки від 30.11.2016 року № 2 про вартість майна, що належить до видачі старшому прапорщику ОСОБА_1 , відповідно до якої вартість речового майна становить 36230,57 грн.

Оскільки відповідачем не було здійснено виплату грошової компенсації позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 9-1 Закону України Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються Міністерством оборони України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178 (далі Порядок), грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (пункт 4 Порядку).

Згідно пункту 5 Порядку, довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з відповідним додатком.

Таким чином, ст. 9-1 Закону України Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 3 Порядку чітко передбачено право військовослужбовця на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у разі його звільнення з військової служби.

Більш того, право на грошову компенсацію, мають як раз лише військовослужбовці, які звільняються з військової служби, або члени його сім`ї та утриманцям, у разі його загибелі, якщо вони не отримали під час військової служби речове забезпечення.

Військовослужбовці які продовжують проходження служби відповідно до наказу Міністерства оборони від 29.04.16 року № 232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України» повинні отримувати саме речове забезпечення відповідно до затверджених норм, а не грошову компенсацію.

Відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яке затверджено Указом Президента України 10.12.2008 року № 1153/2008 особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 36230,57 грн., і його права в цій частині повинні бути поновленні шляхом стягнення з відповідача відповідної суми.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Суд також бере до уваги що, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у відповідності до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на зазначену норму під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди, незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, перевіряють їх відповідність усім зазначеним вимогам статті 2 КАС України.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 2 ст. 162 КАС передбачено, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, прийняти постанову про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 36230,57 грн., як компенсацію за не отримане ОСОБА_1 речове майно.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 2, 11, 71, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 36230,57 грн. (тридцять шість двісті тридцять гривень 57 коп.), як компенсацію за не отримане ОСОБА_1 речове майно.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.
У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.
Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.
Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Князєв В.С.