Справа № 803/362/17
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/5414/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Яворського І.О.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

представника позивача: Кушнір Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року за адміністративним позовом Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області (Далі - Луцька ОДПІ) до Товариства з обмеженою відповідальністю (Далі - ТзОВ) «Брук-Сервіс Луцьк» про надання дозволу на погашення податкового боргу,

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року Луцька ОДПІ звернулася в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому просила надати дозвіл на погашення податкового боргу ТзОВ «Брук-Сервіс Луцьк» в розмірі 228 747,56 грн за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 28.03.2017 в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, Луцька ОДПІ подала апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що оскаржувана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було вжито усіх заходів для всебічного та повного вирішення справи, у тому числі шляхом витребування доказів, яких на думку суду не вистачало, тоді як на підтвердження своєї позиції податковий орган міг надати і на теперішній час надає копії інкасових доручень, які повернулись з відміткою про відсутність коштів. Таким чином, Луцькою ОДПІ було вжито всіх належних заходів щодо виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 16.01.2017 у справі № 803/1972/16 про стягнення податкового боргу шляхом виставлення інкасових доручень відповідно до норми глави 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні № 22 від 21.01.2014. Тому просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28.03.2017 та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача Кушнір Ю.В., яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ТзОВ «Брук-Сервіс Луцьк», як платник податків, перебуває з 04 травня 2011 року на податковому обліку в Луцькій ОДПІ.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 16.01.2017 по справі № 803/1972/16 стягнуто з рахунків ТзОВ «Брук-Сервіс Луцьк» в обслуговуючих банках податковий борг у сумі 135 777,51 грн у дохід Державного бюджету України. Вказане судове рішення набрало законної сили та не оскаржувалося в апеляційному порядку.

Як вбачається із матеріалів справи, станом на день звернення Луцької ОДПІ з даним позовом, заборгованість відповідача по податковим зобов'язанням збільшилась в результаті самостійного нарахування платником грошового зобов'язання за податковими деклараціями з податку на додану вартість № від 20.102016, № від 21.11.2016, № від 19.12.2016 на загальну суму 49 501,00 грн, нарахованої пені в сумі 290,70 грн, а також відповідно до податкових повідомлень-рішень № , № , № , № та № від 21.12.2016 на загальну суму 62 605,05 грн.

Станом на 27.02.2017 податковий борг товариства складає 228 747,56 грн, що підтверджується розрахунком податкового боргу по платежах до бюджету

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що подані податковим органом копії інкасових доручень не можуть бути доказом відсутності коштів на рахунку платника. Крім того, наданими податковим органом інкасовими дорученнями (розпорядженнями) не підтверджено відсутність грошових коштів на всіх рахунках, відкритих Товариством у фінансових установах та про які відомо податковому органу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно статті 16 Податкового кодексу України (Далі - ПК України) платник податків зобов'язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, подавати контролюючим органам інформацію в порядку, у строки та в обсягах, встановлених податковим законодавством, виконувати законні вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів з питань оподаткування та митної справи і підписувати акти (довідки) про проведення перевірки.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п.87.1 ст.87 ПК України, джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Згідно п.87.2 ст.87 ПК України, джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу майна, а також будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Статтею 88 ПК України передбачено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Відповідно до п.89.1 ст.89 ПК України, право податкової застави виникає у разі: - несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку (підпункт 89.1.1); - несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу (підпункт 89.1.2).

Згідно з п.89.2 ст.89 ПК України, з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених п. 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Відповідно до наступного пункту названої статті, майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом державної податкової служби.

Орган державної податкової служби зобов'язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі (п. 89.8 ст.89 ПК України).

30.12.2016 на підставі рішення заступника начальника Луцької ОДПІ № 1359 від 08.12.2016 було складено акт опису майна № 3/17, яким у податкову заставу інспекції описане майно товариства.

Дане обтяження було включено у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, підтверджується відповідним витягом № 51319725 від 25.01.2017.

Згідно п. 95.1 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 ст. 95 ПК України).

Пунктом 95.3 статті 95 ПК України визначено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Таким чином, погашення суми податкового боргу шляхом продажу майна можливе лише у випадку недостатності (відсутності) коштів на рахунках платника податків за умови вжиття всіх заходів щодо їх стягнення.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, податковим органом на адресу ТзОВ «Брук-Сервіс Луцьк» було направлено податкову вимогу № 3346-23 від 18.03.2015, яка отримана товариством 18.05.2015 та залишилась без належного реагування.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 12.05.2016 в адміністративній справі № 803/614/16 було стягнуто суму податкового боргу ТзОВ «Брук-Сервіс Луцьк» з рахунків у банках у розмірі 61 711, 25 грн (згідно бази Єдиного реєстру судових рішень http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/57670780).

Позивачем на виконання вказаного рішення суду товариству були направлені інкасові доручення (розпорядження) про стягнення податкового боргу з податку на додану вартість та податку на прибуток від 07.10.2016 за № 26 на суму 2383 доларів 69 центів, № 28 на суму 61 711, 25 грн, № 28 на суму 9 148 злотих 61 грош, № 29 на суму 51 711,25 грн, № 30 на суму 61 711,25 грн.

Відмітки про повернення інкасових доручень (розпоряджень) у зв'язку з відсутністю грошових коштів містяться тільки на інкасових дорученнях (розпорядженнях) №26 та № 28.

Крім того, колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що наданими податковим органом інкасовими дорученнями (розпорядженнями) не підтверджено відсутність грошових коштів на всіх рахунках, відкритих відповідачем у фінансових установах, та про які відомо податковому органу.

Також, податковим органом не були надані докази на підтвердження відсутності на рахунках відповідача грошових коштів на час звернення до суду в березні 2017 року, оскільки зазначені вище інкасові доручення датовані жовтнем 2016 року.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи апелянта про наявність підстав для задоволення позову у зв'язку із відсутністю грошових коштів, яка підтверджена інкасовими дорученнями (розпорядження) від 06.04.2017, долученими до апеляційної скарги, оскільки на час розгляду справи судом першої інстанції такі надані не були, а сама їх наявність не свідчить про відсутність коштів на всіх рахунках, відкритих відповідачем у фінансових установах та про які відомо податковому органу.

Частиною другою статті 195 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, лише в тому випадку, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції.

Проте, апелянтом не було наведено таких обґрунтувань та як видно з клопотання Луцької ОДПІ від 22.03.2017 про розгляд справи без участі, податковий орган не забезпечив надання наведених у скарзі доказів на стадії судового розгляду суду першої інстанції, хоча об'єктивно мав таку можливість.

Згідно ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова є законною, доводи, викладені в апеляційні скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, при його ухваленні порушень норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції допущено не було, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року по справі № 803/362/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
І. О. Яворський

Повний текст ухвали складено 16.06.2017.