Справа № 817/681/17
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 червня 2017 р.Р і в н е 817/681/17
Рівненський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів - Друзенко Н.В. (головуючий), суддів Комшелюк Т.О. Щербакова В.В. , за участю секретаря судового засідання Романчук В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДержавної фіскальної служби України
про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні,
В С Т А Н О В И В:

12.05.2017 ОСОБА_1 звернувся в адміністративний суд з позовом до Державної фіскальної служби України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги в повному обсязі були підтримані позивачем в судовому засіданні та обґрунтовані тим, що з 17.10.2013 він працював в Державній фіскальній службі України та був звільнений 06.02.2017 з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Наполягав, що при звільнені відповідач не здійснив з ним повний розрахунок, оскільки розрахункові суми були зараховані на його картковий рахунок в ПАТ АБ "Укргазбанк" після звільнення в два етапи, зокрема, 15.02.2017 - в сумі 12595,97 грн. та 28.02.2017 - в сумі 5878,16 грн. Відповідно до цього, він розрахував суму компенсації на рівні 3996,09 грн., наступним чином: 1) за період з 07.02.2017 по 14.02.2017 за 6 робочих днів 371,04 х 6 = 2226,24 грн. (де 371,04 грн. розмір середньоденного заробітку згідно довідки відповідача); 2) за період з 07.02.2017 по 27.02.2017 за 15 робочих днів 117,99 х 15 = 1769,85 грн. (де 127,99 грн. - розмір середньоденного заробітку самостійно визначений позивачем як 31,8% від середньоденної зарплати, тобто за вирахуванням виплати першої частини належної йому суми). За наведеного просив стягнути з відповідача компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в сумі 3996,09 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що відповідачем були вчинені всі передбачені законодавством дії, зокрема в наказі про звільнення зазначено про виплату вихідної допомоги та грошової компенсації за невикористані дні відпусток. Наполягала на тому, що нарахування виплат було проведено своєчасно, платіжні доручення на перерахування коштів своєчасно подані до Державної казначейської служби України, а процес реєстрації юридичних та фінансових зобов'язань у казначействі, необхідних для виплати сум кінцевого розрахунку, від відповідача не залежить. Окремо наголосила, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, виплачується застрахованим особам Фондом у порядку та розмірах, встановлених законодавством, а тому відповідач не може нести відповідальність в частині несвоєчасної виплати позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності з рахунок ФСС в сумі 4027,41 грн. За наведеного, просила в позові відмовити.

Дослідженням письмових доказів по справі суд встановив наступне.

17.10.2013 позивача було призначено на посаду заступника начальника відділу координації роботи Головних управлінь Міністерства в регіонах управління координації роботи територіальних органів Департаменту регулювання діяльності Міністерства та його територіальних органів Міністерства доходів і зборів України (а.с.5).

Пунктом 1 наказу Голови Державної фіскальної служби України №171-о від 06.02.2017 ОСОБА_1 звільнено з посади головного державного ревізора-інспектора відділу моніторингу та оцінки діяльності ДФС управління оцінки діяльності та стратегічного розвитку ДФС Організаційно-розпорядчого департаменту Державної фіскальної служби України за пунктом 1 статті 40 КЗпП України та п.1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" у звязку із зміною організаційної струк-тури та скороченням штатної чисельності Державної фіскальної служби України (а.с.6-7).

Пунктами 2-4 наказу №171-0 передбачено виплату ОСОБА_1 за рахунок фонду оплати праці працівників Державної фіскальної служби України вихідної допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати та грошової компенсації за 11 календарних днів невикористаної відпустки.

Департамент фінансування, бухгалтерського обліку та звітності довідкою №1037/99-99-05-03-01-18 від 31.05.2017 підтвердив, що у лютому ОСОБА_1 нараховано 20345,56 грн., з яких: 1910,00 грн. заробітна плата за лютий з урахуванням усіх надбавок, 6253,75 грн. допомога по тимчасовій непрацездатності з 03.01.2017 по 27.01.2017, 955,00 грн . коригування заробітної плати у звязку з нарахуванням допомоги по тимчасовій працездатності за січень 2017 року, 3434,97 грн. компенсація за 11 календарних днів невикористаної відпустки та 7791,84 грн. - вихідна допомога в розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с.27-28).

Цією ж довідкою підтверджено, що позивачу за вирахуванням податків і зборів підлягало до виплати 16378,16 грн. і вказана сума перерахована на картковий зарплатний рахунок позивача частинами: згідно платіжного доручення №87 від 10.02.2017 перераховано 10500,00 грн. (розрахунок при звільненні), згідно платіжного доручення №113 від 24.02.2017 - 1850,75 грн. (допомога по тимчасовій непрацездатності за рахунок підприємства і залишок зарплати) та згідно платіжного доручення №165 від 27.02.2017 4027,41 грн. (допомога по тимчасовій непрацездатності за рахунок ФСС).

З долучених до даної довідки додатків вбачається, що на платіжному дорученні №87 від 10.02.2017 стоїть відмітка банку про його одержання 14.02.2017, а на платіжному дорученні №113 від 24.02.2017 стоїть відмітка банку про його одержання 27.02.2017 (а.с.29-30).

Згідно із з випискою по картковому рахунку ОСОБА_1, що відкритий в ПАТ АБ "Укргазбанк", грошові кошти в сумі 10500,00 грн. зараховані на його рахунок 15.02.2017, грошові кошти в сумі 1850,75 грн. та грошові кошти в сумі 4027,41 грн. - 28.02.2017 (а.с.8). Сторонами визнано, що даний рахунок використовувався для отримання позивачем заробітної плати. Разом з тим кошти в сумі 2095,97 грн., що надійшли на вказаний рахунок 15.02.2017 не фігурують як складова розрахункових при звільненні позивача, а тому судом до уваги не беруться.

Згідно із довідкою №283 від 01.04.2017 середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці роботи склала 371,04 грн. (а.с.9).

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог статей 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом встановлено, що спір про розмір сум, належних позивачу при звільненні, відсутній.

За правилами статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином правова конструкція статей 116, 117 КЗпП України пов'язує обов'язок відповідача виплати кошти саме в день звільнення. У разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

При цьому, суд зауважує, що відповідач завчасно був обізнаний про звільнення позивача (скорочення штатної чисельності в Державній фіскальній службі України розпочалося ще з листопада 2015 року), та не вчинив будь-яких дій для отримання коштів необхідних для проведення виплат при його звільнені.

Процедура реєстрації фінансових зобов'язань у казначействі, як і відсутність коштів, необхідних для виплати розрахункових позивачу, не може слугувати виправданням для відповідача, оскільки Європейський Суд з прав людини у справі "Кечко проти України" зазначив, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. А відповідно до статті 32 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, юрисдикція Європейського Суду з прав людини поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Відповідно до пункту 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про порушення відповідачем вимог статті 116 КЗпП України в частині затримки виплати позивачу розрахунку при звільненні.

При вирішенні питання щодо своєчасності виплати позивачу лікарняних суд виходить з наступного.

За правилами частини другої статті 22 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування", в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці" №77-VIII від 28.12.2014, допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших пяти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №26 від 22.12.2010, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25.01.2011 року за №111/18849, для отримання коштів Фонду для виплати матеріального забезпечення застрахованим особам, нарахованого страхувальником, страхувальник звертається до робочого органу Фонду за місцем обліку в органі Фонду або за місцем обліку, зазначеним в Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування із заявою-розрахунком. Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників протягом десяти робочих днів після надходження заяви-розрахунку.

Оскільки суми матеріального забезпечення, починаючи з шостого дня непрацездатності застрахована особа отримує від Фонду і за рахунок коштів Фонду, то в даному випадку порушення відповідачем статті 116 КЗпП України в частині виплати позивачу 28.02.2017 за рахунок Фонду 4027,41 грн. допомоги по тимчасовій непрацездатності відсутнє.

Разом з тим, сама по собі ця обставина не впливає на правовідносини сторін, позаяк оплата перших пяти днів тимчасової непрацездатності позивача здійснена відповідачем також 28.02.2017 (платіжне доручення №113 від 24.02.2017 зареєстроване банком 27.02.2017), тобто несвоєчасно.

Підсумовуючи викладене суд зазначає, що для здійснення повного розрахунку при звільненні з ОСОБА_1 Державна фіскальна служба України повинна була виплатити йому 16378,16 грн. (розрахункові за вирахуванням податків і зборів) 06.02.2017.

Вказану суму, за мінусом 4027,41 грн. допомоги по тимчасовій непрацездатності, що проводиться за рахунок ФСС, тобто 12350,75 грн. відповідач виплатив позивачу в два етапи: 10500,00 грн. 14.02.2017 та 1850,75 грн. - 27.02.2017. Тобто повний розрахунок при звільненні проведено відповідачем із затримкою на 14 робочих днів (7-10, 13-17, 20-24 лютого).

Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід обчислювати відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року. Вказаним Порядком визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно із довідкою Державної фіскальної служби України №283 від 01.04.2017 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці роботи склала 371,04 грн.

Тому розрахунок компенсації затримку виплат повинен бути наступним: 371,04 грн. (середня заробітна плата на момент звільнення) х 14 (період затримки: робочі дні з 7 по 24 лютого включно) = 5194,56 грн.

Розрахунок позивача суд не може прийняти, позаяк законодавчо не передбачено здійснення обрахунку компенсації у відсотковому відношенні до заборгованості, яка частково погашена.

Текстуальне тлумачення норми статті 117 КЗпП України свідчить на користь того, що середній заробіток стягується за весь час затримки по день фактичного розрахунку і не залежить від того, у якій пропорції погашалась заборгованість роботодавцем.

За встановлених обставин, суд вважає, що для повного захисту прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах слід стягнути з відповідача на користь позивача середній розрахунок за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5194,56 грн.

Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. У відповідності до вимог пункту 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 позивач звільнений від сплати судового збору. А тому судовий збір зі сторін не стягується.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 5194 (пять тисяч сто девяносто чотири) гривні 56 копійок з урахуванням податків та обов'язкових платежів.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий cуддя Друзенко Н.В.

Судді Комшелюк Т.О.

ОСОБА_3