Справа № 818/326/17
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 р.Справа № 818/326/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Жигилія С.П. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 06.04.2017р. по справі № 818/326/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання"

до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" (далі по тексту - позивач, ТОВ "СМНВО"), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області (далі по тексту - відповідач, ДПІ у м. Сумах), в якій просить суд:

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного ДФС у Сумській області по нарахуванні в інтегрованій картці Товариства з обмеженою відповідальністю Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання з орендної плати юридичних осіб пені у сумі 139797,87 грн. за період з 29.08.2016 р. по 29.01.2017 р. у звязку з поданням платником уточнюючої податкової декларації з плати за землю (земельний податок та /або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016р. (реєстраційний № НОМЕР_1 від 06.04.2016 р.);

- зобовязати Державну податкову інспекцію у м. Сумах Головного ДФС у Сумській області відкоригувати дані інтегрованої картки Товариства з обмеженою відповідальністю Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання з орендної плати юридичних осіб в частині зменшення пені у сумі 139797,87 грн., нарахованої за період з 29.08.2016 р. по 29.01.2017 р. у звязку з поданням уточнюючої податкової декларації з плати за землю (земельний податок та /або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 р. (реєстраційний № НОМЕР_1 від 06.04.2016 р.).

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 06.04.2017р. по справі № 818/326/17 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії задоволено.

Визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного ДФС у Сумській області по нарахуванні в інтегрованій картці Товариства з обмеженою відповідальністю Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання з орендної плати юридичних осіб пені у сумі 139797,87 грн. за період з 29.08.2016 р. по 29.01.2017 р. у звязку з поданням платником уточнюючої податкової декларації з плати за землю (земельний податок та /або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016р. (реєстраційний № НОМЕР_1 від 06.04.2016 р.).

Зобовязано Державну податкову інспекцію у м. Сумах Головного ДФС у Сумській області відкоригувати дані інтегрованої картки Товариства з обмеженою відповідальністю Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання з орендної плати юридичних осіб в частині зменшення пені у сумі 139797,87 грн., нарахованої за період з 29.08.2016 р. по 29.01.2017 р. у звязку з поданням уточнюючої податкової декларації з плати за землю (земельний податок та /або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016р. (реєстраційний № НОМЕР_1 від 06.04.2016 р.).

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" (вул. Горького, 58, м. Суми, 40004, ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області (Покровська площа, 2, м. Суми, 40000, ) суму судового збору в розмірі 3200,00 грн. (три тисячі двісті гривень 00 коп.).

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 06.04.2017р. по справі № 818/326/17, прийняти нову постанову, якою позов ТОВ "СМНВО" залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована невірним застосуванням судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм абз.6 п.50.1 ст.50, п.287.3 ст.287, ст.129 ОСОБА_1 кодексу України. Відповідач вважає, що оскільки податкове зобовязання по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності, самостійно визначене товариством в податковій декларації, не було сплачено протягом строків, визначених ПК України, а погашення податкового боргу в розумінні пп. 14.1.152 п. 14.1 ст. 14 ОСОБА_1 кодексу України відбулося внаслідок подання уточнюючих декларацій зі зменшенням суми раніше нарахованого зобовязання, то згідно зі ст. 129 ОСОБА_1 кодексу України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобовязання на суму податкового боргу нараховувалась пеня. Таким чином, пеня не нараховувалась податковим органом, а виникла за період з 29.08.2016 р. по 29.01.2017 р. в інтегрованій картці ТОВ СМНВО з орендної плати з юридичних осіб з автоматичному режимі за 2016р. після подання платником уточнюючих податкових декларацій з плати за землю (орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності). З огляду на вищенаведене, вказує на відсутність підстав для задоволення позову.

Позивач в надісланих до суду апеляційної інстанції письмових запереченнях проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, просив суд їх відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.02.2016 року позивачем до ДПІ у м. Сумах було подано податкову декларацію № НОМЕР_2 з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), якою річна сума орендної плати, яка підлягає сплаті, за даними платника складає 36193 413,12 грн., по 3016 117,76 грн. за кожен місяць 2016 року (а.с. 30-30а).

В подальшому, 06.04.2016 року ТОВ СМНВО було подано до ДПІ у м. Сумах уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та /або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік (реєстраційний № НОМЕР_1 від 06.04.2016 р.), згідно з якою ТОВ СМНВО було зменшено самостійно узгоджене грошове зобовязання за 2016 рік на суму 8448518,26 грн., в тому числі, за січень-листопад 2016 року на суму 704043,19 грн. за кожен місяць та на суму 704043,17 грн. за грудень 2016 року (а.с. 31-32).

З огляду на коригування позивачем 06.04.2016 року податкового зобовязання майбутніх звітних періодів з липня по грудень 2016 року на суму щомісячного зменшення узгодженого грошового зобовязання з орендної плати, контролюючим органом за період з 29.08.2016 року по 29.01.2017 року в інтегрованій картці ТОВ СМНВО нараховано пеню у розмірі 139797,87 грн.

Листом від 06.02.2017 року № 49 ТОВ СМНВО звернулось до ДПІ у м. Сумах з проханням провести коригування даних інтегрованої картки орендної плати з юридичних осіб в частині зменшення нарахованої пені у розмірі 139797,87 грн. Вказаний лист залишений відповідачем без задоволення, про що зазначено у відповіді, наданій листом від 27.02.2017 року № 4384/18-19-12.03-12 (а.с. 9-12).

Позивач не погодився з діями відповідача щодо нарахування пені та звернувся до суду з даним позовом, в якому, крім іншого, також просить зобовязати відповідача здійснити коригування даних інтегрованої картки ТОВ СМНВО з орендної плати юридичних осіб в частині зменшення пені у сумі 139797,87 грн., нарахованої за період з 29.08.2016 р. по 29.01.2017 р. у звязку з поданням уточнюючої податкової декларації з плати за землю (земельний податок та /або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016р. (реєстраційний № НОМЕР_1 від 06.04.2016 р.).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх правомірності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, пеня, що виникла в інтегрованій картці позивача з орендної плати юридичних осіб, у сумі 139797,87 грн., нарахована податковим органом у звязку з поданням позивачем 06.04.2016 року уточнюючої податкової декларації з орендної плати за землю юридичних осіб за 2016 рік (вхідний № від 06.04.2016 р.).

За висновками податкового органу, у звязку з поданням позивачем вказаної податкової звітності відбулося погашення податкового боргу по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності, самостійно визначеного позивачем і не сплаченого у строки, передбачені чинним законодавством.

Проте, колегія суддів такі висновки податкового органу вважає помилковими, виходячи з наступного.

Відповідно до пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України (в редакції станом на час нарахування пені) після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Нарахування пені розпочинається при самостійному нарахуванні суми грошового зобов'язання платником податків - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного цим Кодексом.

Згідно з пп. 129.3.1. п.129.3. ст. 129 ПК України нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань.

Пунктом 129.4. ст. 129 ПК України передбачено, що пеня, визначена підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті, нараховується на суму податкового боргу (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його (його частини) погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою, за кожний календарний день прострочення у його сплаті.

З аналізу наведених норм слідує, що нарахування пені здійснюється на суму податкового боргу за кожний календарний день прострочення у його сплаті із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такого податкового боргу або на день його погашення.

Отже, нарахування пені повязано з фактом погашення податкового боргу.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПКУ податковий борг - сума узгодженого грошового зобовязання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений ПКУ строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобовязання.

Погашення податкового боргу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу підтверджене відповідним документом (п. п. 14.1.152 п. 14.1 ст. 14 ПКУ).

Джерела погашення податкового боргу платника податків визначені статтею 87 ПК України.

Відповідно до п. 87.1 ст.87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Пунктом 87.2 статті 87 ПК України передбачено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Відповідно до п.87.9. ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Таким чином, джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, в тому числі помилково чи надмірно сплачені, а також майно платника податків.

Колегія суддів зауважує, що серед визначеного приписами ст.87 ОСОБА_1 кодексу України вичерпного переліку джерел погашення податкового боргу платника податків, відсутня можливість врахування уточнюючих податкових декларацій у якості платіжних документів в рахунок погашення податкового боргу.

Крім того, слід відмітити, що декларація не є платіжним документом, а дата коригування грошових зобов'язань не є датою погашення (сплати) коштів.

Так, за визначенням, яке міститься в п.46.1 ст. 46 ОСОБА_1 кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до п.49.2 ст. 49 ОСОБА_1 кодексу України платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Положеннями п. 36.1 ст. 36 ОСОБА_1 кодексу України передбачено, що податковим обов'язком є обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Сплата податків та зборів здійснюється в грошовій формі у національній валюті України, крім випадків, передбачених цим Кодексом або законами з питань митної справи (п.35.1 ст. 35 ОСОБА_1 кодексу України).

Відповідно до пункту 93 статті 9 ОСОБА_1 кодексу України зарахування загальнодержавних податків та зборів до державного і місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.

Частиною п'ятою статті 45 Бюджетного кодексу України встановлено, що податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування коштів на єдиний казначейський рахунок державного бюджету України.

ОСОБА_1 кодексу України не наводить визначення поняття сплата, втім відповідно до п.5.3 ст. 5 ОСОБА_1 кодексу України терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Розрахунковим (платіжним) документом відповідно до визначення термінів, наведених у пп. 1.35 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", є документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача. У ст.22 вказаного Закону серед видів розрахункових документів зазначені платіжне доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога, меморіальний ордер. При цьому, відповідно до п.22.4 ст.22 Закону під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Отже, виходячи з системного аналізу вищезазначених норм, податкова декларація чи уточнюючий розрахунок є звітним документом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, тобто визначається (узгоджується) сума податкового зобовязання щодо кожного окремого податку, а у випадках, коли платник виконує функцію податкового агента як роботодавець, є документом, що свідчить про суми нарахованого, сплаченого доходу на користь платників податків - фізичних осіб, а також суми утриманого та/або сплаченого податку до бюджету (зокрема, єдиного соціального внеску, податку з доходів фізичних осіб). Водночас, податкова декларація чи уточнюючий розрахунок не підтверджують самого факту сплати (погашення) боргу.

В розумінні наведених норм ОСОБА_1 кодексу України зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом, є неприйнятним, оскільки погашення податкового боргу не є тотожнім з поняттям погашенню суми податкового боргу, відсутність суми та кількості днів прострочки сплати, як основної ознаки об'єкту погашення, виключає кореспонденцію цієї норми із положеннями ст. 129 ОСОБА_1 кодексу України, доводить помилковість висновку про тотожність цих понять, а відсутність складу правопорушення, а саме відсутність факту погашення податкового боргу призводить до безпідставності нарахування пені.

Враховуючи вищевикладене, подача уточнюючих декларацій не є погашенням податкового боргу платником податків у розумінні норм пп. 14.1.152 п. 14.1 ст. 14, ст. 50, ст. 87, ст. 129 ОСОБА_1 кодексу України, оскільки платник податків не погашав (не сплачував) податковий борг, а коригував податкові зобов'язання (грошові зобов'язання) в сторону зменшення, тобто, фактично, усував помилку при визначення суми податкового зобов'язання.

Відповідачем не наведено ґрунтовних доводів відносно того, що подання позивачем уточнюючих розрахунків є фактичною сплатою узгодженої суми податкового зобов'язання, у той час як нарахування штрафних санкцій залежить від суми погашеного податкового боргу та кількості днів затримки сплати узгодженої суми податкового зобовязання.

Притягаючи TOB СМНВО до відповідальності за порушення строку сплати узгодженого зобов'язання в порядку, визначеному ст.129 ОСОБА_1 кодексу України, ДПІ у м.Сумах не враховано, що для правильного обрахунку пені є суттєвим не лише сума погашеного податкового боргу, а й кількість днів затримки сплати узгодженої суми податкового зобов'язання.

При погашенні податкового боргу за рахунок зменшення зобов'язань попереднього періоду не відбувається надходження коштів до бюджету, а тому відсутні підстави для застосування фінансової відповідальності, передбаченої ст.129 ОСОБА_1 кодексу України.

Крім того, ст.50 та ст.129 ОСОБА_1 кодексу України передбачено самостійні підстави для фінансової відповідальності платника у разі внесення змін до податкової звітності.

Відповідно до п.54.1 ст.54 ОСОБА_1 кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

При цьому, за приписами п.50.1 ст. 50 ОСОБА_1 кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Згідно з п.131.2. ст. 131 ПК України при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов'язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.

Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.

З аналізу наведених приписів слідує, що погашення податкового боргу можливе за рахунок грошових коштів, сплачених платником податків до бюджету в рахунок погашення податкового боргу, а не за рахунок подання уточнюючих податкових декларацій.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що подання позивачем уточнюючої податкової декларації з плати за землю (орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за 2016 р. (реєстраційний № НОМЕР_1 від 06.04.2016 р.), якою зменшено суми самостійно визначених грошових зобов'язань, не є сплатою боргу з орендної плати, а тягне за собою лише зміну раніше задекларованих податкових зобов'язань, в даному випадку шляхом їх зменшення, і ніяким чином не може бути прирівняне до погашення податкового боргу для цілей нарахування пені у відповідності до положень ст.129 ОСОБА_1 кодексу України.

При цьому, в даному випадку, позивач не зменшував уточнюючою декларацією суму податкового боргу, оскільки такий борг взагалі не виникав, оскільки сума податкового зобов'язання платником податків була визначена невірно.

У звязку зі зменшенням платником податку самостійно визначеного податкового зобовязання з орендної плати станом на 06.04.2016 року у платника податку був відсутній обовязок зі сплати раніше задекларованого податкового зобовязання з орендної плати, а тому у податкового органу відсутні підстави з нарахування пені за несплату податку, який сплаті не підлягав.

За таких обставин, висновки контролюючого органу про те, що погашення податкового боргу відбулося за рахунок подання позивачем уточнюючої податкової декларації з плати за землю є помилковими, а дії по нарахуванню позивачу в інтегрованій картці платника такої пені у сумі 139797,87 грн. слід вважати протиправними.

При цьому, посилання відповідача на п. 2 розділу 7 Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, є безпідставними, оскільки дана норма передбачає можливість погашення податкових зобов'язань за рахунок від'ємного значення об'єкта оподаткування.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного суду України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до положень ст. 2, ст. 17 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Положення наведених норм вказують, що позивач в праві самостійно визначити чи порушено його право рішенням (дією або бездіяльністю) суб'єкта владних повноважень, однак ці рішення (дія або бездіяльність) у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

За змістом пункту 1 розділу II Порядку ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, що затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013р. № 765 (далі - Порядок) з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску територіальними органами Міндоходів відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками, а для обліку сум передоплати - за кожним платником.

Відповідно до визначення термінів, наведених в п.3 Розділу І Порядку інтегрована картка платника - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, передоплати та єдиного внеску, що включає комплекс облікових показників з інтегрованих підсистем, за повноту, достовірність і своєчасність відображення яких несуть відповідальність структурні підрозділи територіальних органів Міндоходів за функціональними напрямами роботи.

Пунктом 1 Розділу III передбачено, що нарахуванню в інтегрованій картці підлягають, зокрема: пеня за порушення встановлених строків погашення узгоджених сум зобов'язань за податками, зборами, митними платежами, єдиним внеском.

Так, відповідно до даних інтегрованої картки платника з орендної плати юридичних осіб, пеня нарахована Відповідачем з 30.08.2016 року по 29.01.2017 року у загальному розмірі 139797,87 грн.

Будь-яке окреме рішення щодо нарахування пені відповідачем не приймалося.

Листом від 06.02.2017р. № 49 TOB СМНВО звернулось до ДПІ у м.Сумах з проханням провести коригування даних інтегрованої картки орендної плати з юридичних осіб в частині зменшення нарахованої пені у розмірі 139797,87 грн. Вказаний лист залишений відповідачем без задоволення, про що зазначено у відповіді, наданій листом від 27.02.2017р. № 4384/18-19-12.03-12.

Водночас, протиправні дії контролюючого органу щодо нарахування в інтегрованій картці платника пені та її погашення за рахунок збільшення зобов'язань попереднього періоду спричинили реальні зміни майнового стану TOB СМНВО як платника податків.

Стаття 162 Кодексу адміністративного судочинства України визначає повноваження суду при вирішенні справи, зокрема пункт 2 частини другої цієї статті Кодексу встановлює, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Аналіз положень статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави вважати, що способи захисту не є вичерпними, а обраний судом спосіб, має гарантувати дотримання і захист прав, свобод і інтересів особи. Отже, у платників податків наявний такий спосіб захисту порушеного права як зобов'язання податкового органу, в якому платник податків перебуває на податковому обліку, внести зміни до картки особового рахунку платника податків.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 06.04.2017р. по справі № 818/326/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 20.06.2017 р.