Справа № 804/6862/16
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2017 р. Справа № 804/6862/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1,
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -1 Державної казначейської служби України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,
13 жовтня 2016 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про:
- стягнення зі Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.04.2016 до дня винесення судового рішення по справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2016 року відкрито провадження у справі № 804/6862/16 та призначено її до розгляду на 21.11.2016 о 10:00.
Відповідачем -1 Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку надані письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що ОСОБА_2 звільнено за ч.2 ст. 40 КЗпП України, у звязку з ліквідацією структурного підрозділу - Дніпропетровського територіального управління, з дотриманням процедури вивільнення працівників, встановленої трудовим законодавством. З огляду на те, що структурний підрозділ, в якому працювала позивач, ліквідовано без визначення правонаступництва, то і поновлення ОСОБА_2 на займаній до звільнення посаді є фактично неможливим. За наведених обставин, відповідачем -1 ніяким чином не допускалося порушення трудових прав позивача, у звязку із чим відсутні підстави для стягнення з Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку середнього заробітку за час вимушеного прогулу і, відповідно, моральної шкоди на користь позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.07.2016 залучено до участі у справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -1 Державну казначейську службу України.
Позивач у судове засідання 20.03.2017 не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується телефонограмою, яка міститься в матеріалах справи.
Представник відповідачів у судове засідання з'явилася, проти заявлених позовних вимог заперечила в повному обсязі, просила суд відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -1 в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи, письмових пояснень та заперечень проти позову не надіслав.
Згідно з ч.6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, наказом Голови Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 02 жовтня 2015 року № 310К ОСОБА_2- заступника начальника Дніпропетровського територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку з 05 жовтня 2015 року звільнено, у зв'язку з ліквідацією Дніпропетровського територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, згідно п.1 ст.40 КЗпП України.
Вважаючи підстави свого звільнення необґрунтованими та такими, що суперечать нормам чинного трудового законодавства України, ОСОБА_2 звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.
Відповідно до положень ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Отже, рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій звільнення позивача з займаної посади визнано протиправним, у звязку з чим Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку зобов'язано поновити ОСОБА_2 на роботі в Східному територіальному управлінні Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку за тією ж спеціальністю, кваліфікацією та посадою, яку вона займала в Дніпровському територіальному управлінні Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку.
У відповідності до положень ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
У відповідності до ч.1 та ч.2 ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, зазначене судове рішення виконано не було, ОСОБА_2 не було поновлено на роботі в Східному територіальному управлінні Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, у звязку з чим вона звернулася до суду із даним адміністративним позовом про стягнення зі Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.04.2016 до дня винесення судового рішення по справі.
Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).
Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
З урахуванням абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.
Згідно з абз 4 п. 2 Порядку, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за передні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не працював жодного робочого дня. середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 порядку.
Відповідно до п. 4 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).
В матеріалах справи наявний розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 з 29.04.2016 по 27.02.2017, складений Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку на вимогу суду. Відповідно до вказаного розрахунку, виходячи з виплат, що передували звільненню позивача за останні 2 календарні місяці, середня заробітна плата ОСОБА_2 становила 289,84 грн. в день.
Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Амур - Нижньодніпровської у м. Дніпропетровську ради від 07.02.2017 № 5406, яка міститься в матеріалах справи, позивач отримала виплати у розмірі 2266,67 грн., а також соціальну допомогу у розмірі 981,54 грн.
Щодо заявленої позовної вимоги позивача про стягнення зі Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку моральної шкоди, суд виходить з такого.
Відповідно до частини 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Згідно частини 1 статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до пункту 5 ОСОБА_3 спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 № 10-1389/0/4-12 "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм трудового права" захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин, які мають значення для правильного вирішення спору (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України).
Ураховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237 -1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи, висновок суду про стягнення грошового еквівалента моральної шкоди є правильним.
Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових прав, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення (постанова від 25 квітня 2012 року № 6-23цс12).
Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, проаналізувавши посилання позивача на втрати немайнового характеру, які сталися внаслідок моральних страждань та переживань, заподіяних незаконними діями субєкта владних повноважень та з огляду на те, що наказ про звільнення ОСОБА_2 від 02.10.2015 № 310К, який визнаний судом протиправним, винесений Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, суд вважає за необхідне стягнути з Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку на користь ОСОБА_2 5000,00 грн. в рахунок компенсації моральної шкоди, спричиненої незаконним звільненням.
Керуючись ст. ст. 94, 122, 128, 160 - 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,
Адміністративний позов ОСОБА_2 до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -1 Державної казначейської служби України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 5000 (пять тисяч) грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1