Справа № 814/2842/16
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/2842/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Федусика А.Г.,

- Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання незаконним та скасування наказу №317 о/с від 21 листопада 2016 року, в частині звільнення, в зв'язку зі скороченням штатів, поновлення на службі в поліції, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції (далі ГУНП) в Миколаївській області про визнання незаконним та скасування наказу №317 о/с від 21 листопада 2016 року в частині звільнення, в зв'язку зі скороченням штатів, поновлення на службі в поліції, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його повинні були залишити на службі в поліції з призначенням на посаду, рівнозначну раніше займаній посаді відповідно до п.п.2, 5 ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію" з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків, кваліфікації та досягнень у службовій діяльності.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року адміністративний позов задоволений.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, ГУНП в Миколаївській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги ГУНП в Миколаївській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

07 листопада 2015 року наказом начальника ГУНП в Миколаївській області №3 о/с "По особовому складу" відповідно до пунктів 9 та 12 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" ОСОБА_2 призначено на посаду заступника начальника відділу поліції - начальником слідчого відділення Ленінського відділу поліції, з присвоєнням спеціального звання підполковник поліції.

Наказом ГУНП в Миколаївській області №58 о/с від 28 березня 2016 року позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до п.5 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність) Закону України "Про Національну поліцію".

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду по справі №814/730/16 від 07 вересня 2016 року наказ № 58 о/с від 28 березня 2016 року скасовано та поновлено позивача на посаді. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Наказом ГУНП в Миколаївській області №267 о/с від 23 вересня 2016 року скасовано пункт наказу ГУНП в Миколаївській області № 58 о/с від 28 березня 2016 в частині звільнення відповідно до п.5 ч.1 ст. 77 (через службову невідповідність) Закону України "Про Національну поліцію" та поновлено на посаді позивача.

В запереченнях відповідач зазначив, що наказами Голови НП України від 28 квітня 2016 року №360 "Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області" та ГУНП в Миколаївській області від 31 травня 2016 року №440 "Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області" були скасовані всі тимчасові штати ГУНП в Миколаївській області та скорочені всі посади, в тому числі й та, яку обіймав позивач і оголошені постійні штати ГУНП.

Доказів письмового попередження позивача про наступне звільнення відповідач не надав.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не проводилася реорганізація чи скорочення штатів, а лише заміна тимчасового штатного розпису на постійний, позивачу не було запропоновано жодної іншої посади, як в постійному штаті ГУНП в Миколаївській області так і в іншому органі чи підрозділі поліції, а тому суд дійшов висновку, що всі ці обставини, свідчать про протиправність звільнення позивача зі служби та про необхідність поновлення його на посаді.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що розрахунок суми заробітної плати за час вимушеного прогулу здійснюється на підставі Наказу Міністерства внутрішніх справі України від 06 квітня 2016 року № 260 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання", згідно якого загальна тривалість вимушеного прогулу ОСОБА_2 склала 70 календарних днів (з 22 листопада 2016 року по 30 січня 2017 року).

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідають вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України "Про національну поліцію", Кодексу Законів про працю України.

В апеляційній скарзі ГУНП в Миколаївській області вказується на те, що висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено факту скорочення посади позивача суперечить доказам та є необґрунтованим. Також апелянт зазначає, що під час вирішення питання про призначення ОСОБА_2 на посаду постійного штату після скорочення попередньої, було взято до уваги висновок атестаційної комісії про його службову невідповідність, а тому не прийнято позитивного рішення.

Крім того, в апеляційній скарзі вказується на те, що судом першої інстанції помилково застосовано нормативний акт для розрахунку виплат вимушеного прогулу, що призвело до неправильного визначення кількості днів вимушеного прогулу.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта з огляду на наступне.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію" у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі п. 4 ч.1 ст. 77 цього Закону.

Пункт 5 ч.10 ст. 62 Закону України "Про Національну поліцію" встановлює, що поліцейський у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.

Судова колегія вважає помилковим посилання апелянта на те, що в даних спірних правовідносинах не можуть бути застосовані норми КЗпПУ, оскільки існує усталена судова практика про те, що під час вирішення адміністративних спорів із публічної служби пріоритетними для застосування є норми спеціальних законів, а в питаннях, не врегульованих спеціальним законодавством, підлягають застосуванню норми трудового законодавства.

Пленум Верховного Суду України у постанові "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року №9 роз'яснив, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням у зв'язку зі скороченням чисельності штатів, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у роботодавця мали місце зміни в організації виробництва і праці (якщо йдеться про звільнення у зв'язку із ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації), скорочення чисельності або штату працівників, чи додержувався власник або уповноважений ним орган норм законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази змін в організації виробництва і праці, а також те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, і те, чи не мав звільнений працівник переважне право залишитися на роботі та чи було попереджено його за 2 місяці про наступне звільнення (п.21 постанови).

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Національної поліції України №6 від 06 листопада 2015 року були затверджені тимчасові штати органів і підрозділів головних управлінь, у тому числі і Миколаївської області (а.с. 49).

Наказом Національної поліції України від 31 травня 2016 року №440 дск "Про організаційно-штатні зміни в ГУНП в Миколаївській області" були скасовані всі тимчасові штати даного управління, скорочені усі посади і оголошені постійні штати (а.с. 64).

Суд першої інстанції, дослідивши додатки до цього наказу обґрунтовано зазначив, що ніякої реорганізації у ГУНП в Миколаївській області не відбувалось.

Апелянт, не погоджуючись з висновком суду про відсутність скорочення штатів в ГУНП в Миколаївській області, зазначає, що даний висновок зроблений без дослідження належних доказів.

Даний аргумент апелянта суперечить доказам, які ним надані в додатках до заперечення на адміністративний позов.

Так, представником відповідача наданий звіт щодо кількості посад співробітників поліції за штатним розписом ГУНП в Миколаївській області та наявність не займаних посад, згідно штатного розпису станом на 01 листопада 2016 року (а.с. 57-62).

Із цього звіту, зокрема вбачається, що штатна чисельність працівників ГУНП в Миколаївській області повинна складати - 3 272 особи, проте некомплект штатної чисельності складає - 842 осіб.

З огляду на викладене, судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок про наявність в органах національної поліції, вакантних посад та про відсутність, з боку суб'єкта владних повноважень, пропозицій щодо працевлаштування позивача.

Відповідач не заперечує того факту, що позивачу не пропонувалися при скороченні штатів інші посади в органах поліції, також про те, в результаті скорочення штатів кількість працівників не зменшилася.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що при вирішенні питання про призначення ОСОБА_2 на посаду постійного штату після скорочення попередньої, було взято до уваги висновок атестаційної комісії про його службову невідповідність.

Однак, судова колегія критично ставиться до таких доводів апелянта, оскільки, висновок атестаційної комісії є необґрунтованим та таким, що суперечить законодавству, що було вирішено судовим рішення, яке набрало законної сили у справі №814/730/16.

У той же час, при наявності даних обставин, апелянт вважає, що він діяв в законодавчих рамках, а саме відповідно до ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію", оскільки дана правова норма не встановлює обов'язку пропонувати працівнику іншу посаду в органах поліції.

Такі посилання апелянта суперечать п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, згідно з яким, звільнення за скороченням можливе лише за умови, якщо працівник відмовився від переведення на іншу роботу.

Докази пропонування позивачу інших посад та доказів відмови від запропонованих посад в матеріалах справи відсутні, таких доказів не надано і апелянтом до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Довідка про грошове утримання позивача свідчить, що середньомісячне грошове забезпечення позивача складає 7 353,25 грн.

Відповідно до п. 9 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за неповний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Позивача звільнити з роботи 21 листопада 2016 року. З 22 листопада 2016 року по 30 січня 2017 року - це час вимушеного прогулу. Сума середнього заробітку, який належить стягнути з відповідача складає 16 675,15 грн.(за листопад - 2 205,90 грн (7 353,25 грн./30 днів х 9 днів), за грудень - 7 353,25 грн., за січень - 7 116,00 грн. (7 353,25 грн. / 31 день х 30 днів), з яких 7 353,25 грн. середньомісячна сума за один місяць.

Відповідно до ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови про присудження виплат заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах стягнення за один місяць, а також поновлення на посаді.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального закону та вирішив справу по суті правильно, тому постанова суду першої інстанції в порядку ст.200 КАС України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направленні її копій сторонам та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Головуючий: Т.М. Танасогло

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.В. Яковлєв