Справа № 159/1395/17
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/6113/17
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Яворського І.О.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2017 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (Далі УПФУ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 році ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії УПФУ щодо призначення та виплати йому як судді у відставці щомісячного довічного грошового у тримання у розмірі 84 відсотки від заробітної плати працюючого судді, зобов'язати відповідача зарахувати йому до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, стаж роботи на посадах слідчого прокуратури Любешівського та Ковельського районів Волинської області, старшого слідчого прокуратури Волинської області та помічника прокурора Ковельського району Волинської області в період з 30.07.1986 по 23.07.1994, що складає 7 років 11 місяців 23 дні, а також календарний період - 3 роки 01 місяці 26 днів проходження строкової служби у Збройних Силах за період з 04.05.1977 по 29.06.1980, здійснити перерахунок та виплату йому як судді у відставці щомісячного грошового утримання в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з 27.02.2017 із суми 29 920 грн без обмеження граничного розміру, із врахуванням раніше виплачених сум та звільнити його, як учасника бойових дій, від вирахування податку з довічного грошового утримання.

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.04.2017 адміністративний позов було задоволено повністю.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, УПФУ подало апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що приймаючи рішення щодо призначення та виплати позивачу грошового утримання працюючого судді у розмірі 84 % та незарахування до його стажу роботи судді, що дає право на відставку, стажу роботи на посадах слідчого прокуратури Любешівського та Ковельського районів, старшого слідчого прокуратури Волинської області, помічника прокурора Ковельського району Волинської області, проходження строкової служби у Збройних Силах, управління діяло у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки згідно ч.1 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Також, зазначає, що щомісячне довічне грошове утримання позивача нараховано та виплачується без обмеження граничного розміру. Крім того, покликаючись на ст.167.4 Податкового кодексу України (Далі - ПК України), Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо звільнення від оподаткування пенсій» від 02.06.2016, що набрав чинності з 01.07.2016, зазначає, що суми грошового утримання, призначені позивачу з врахуванням його статусу учасника бойових дій, з врахуванням їх розміру - підлягають оподаткуванню на загальних підставах. Тому просить скасувати постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.04.2017 та прийняти нову, якою відмовити позивачу в задоволенні його адміністративного позову.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що згідно військового квитка серії НОМЕР_1, виданого 03.05.1977, з 04.05.1977 по 29.06.1980 ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у Збройних Силах.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2, в період з 30.07.1986 по 22.03.1994 він працював на посадах слідчого прокуратури Любешівського та Ковельського районів Волинської області, старшого слідчого прокуратури Волинської області, а у подальшому на посаді помічника прокурора Ковельського району Волинської області.

Даний факт також підтверджується наказами прокуратури Волинської області № 140 від 30.07.1986, № 90 від 09.07.1987, № 142 від 29.07.1988, № 46 від 26.04.1989, № 266 від 29.12.1989, № 35 від 20.04.1990, № 63 від 22.03.1994.

В подальшому, відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1, останній з 23.03.1994 по 13.07.2005 був призначений на посаду судді Ковельського районного суду, який у 2004 році було реорганізовано в Ковельський міськрайонний суд Волинської області, з 14.07.2005 по 22.12.2016 працював на посаді судді Апеляційного суду Волинської області та звільнений у зв'язку з поданням заяви про відставку. Стаж роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання становить 25 років 10 місяців 27 днів.

23.12.2016 позивач звернувся до УПФУ із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до розпорядження УПФУ № 167957 від 30.12.2016, ОСОБА_1 було призначено довічне грошове утримання з розрахунку стажу судді 25 років 10 місяців 27 днів у розмірі 90 % від отриманого заробітку.

Однак, листом № 3840/02-21-22 від 03.03.2017 управління повідомило ОСОБА_1 про те, що відповідно до наданих документів, його стаж роботи на посаді судді, був обчислений згідно ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», становить 22 роки 9 місяців 01 день. З врахуванням збільшення на 2 відсотки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 25 132,80 (84 % від 29 920 грн). Крім того, відповідно до ст.51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому призначено додаткову пенсію в розмірі 113,88 грн, як віднесеному до 3 категорії осіб, постраждалих від Чорнобильської катастрофи та відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пенсію підвищено на 311,75 грн, як учаснику бойових дій.

09.03.2017 позивач звернувся із заявою про включення до стажу судді період роботи на слідчо-прокурорських посадах у прокуратурі Волинської області за період з 30.07.1986 по 23.03.1994 у відповідності до вимог п.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 та п.34 Перехідних і прикінцевих положень до Закону України «Про вищу Раду Правосуддя» від 21.12.2016.

Листом УПФУ № 36/0/01 позивачу було відмовлено у задоволені його заяви, оскільки пункт 34 ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 відповідно до Закону України «Про Вищу раду правосуддя», яким визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання), набув чинності після призначення щомісячного довічного грошового утримання для зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання грошового утримання судді у відставці, періодів роботи на посадах прокурора та слідчого прокуратури, як про це було зазначено у ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв не на підставі, не в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України та безпідставно перераховано грошове утримання без врахування періоду його роботи на слідчо-прокурорських посадах, оскільки вказаний вище період має бути взято до уваги і зараховано відповідачеві до стажу роботи судді, що дає право на відставку. Крім того, ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має право на пільги встановлені законодавством для соціального захисту таких осіб відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Проте, колегія суддів вважає, що при вирішенні позовної вимоги про звільнення позивача, як учасника бойових дій від вирахування податку з довічного грошового утримання, судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а в іншій частині позовних вимог, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 126 Конституції України передбачено, що незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і Законами України.

Відповідно до Конституції України діяльність суддів гарантується, зокрема, особливим порядком їх обрання або призначення, звільнення з посади; обмеженням прав суддів на виконання іншої оплачуваної роботи, крім викладацької, наукової та творчої; фінансуванням функціонування судів та діяльності суддів виключно за рахунок коштів Державного бюджету України (ст.ст.126-128, 130).

Отже, Основний Закон України не допускає обмеження чи скасування встановлених конституційних гарантій діяльності суддів.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», незалежність судді забезпечується, зокрема, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді, правом судді на відставку. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Тобто, гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що також неодноразово було зазначено і Конституційним Судом України, зокрема, у рішеннях № 4-рп/2016 від 08.06.2016, № 3-рп/2013 від 03.06.2013, № 10-рп/2008 від 22.05.2008, № 8-рп/2005 від 11.10.2005.

Згідно ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України № 192-VIII від 12.02.2015 «Про забезпечення права на справедливий суд», відповідно до рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016), щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Аналогічні норми містить Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016, який набрав чинності 30.09.2016.

Так, відповідно до абз.2 п.25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Крім того, щомісячне довічне грошове утримання судді є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при почесному звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Питання обрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, врегульовані в наступний спосіб.

Відповідно до ч.1 ст.120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на моменту виникнення спірних правовідносин), суддя, який має стаж роботи на досаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Разом з тим, згідно з п.11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28.03.2015, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Також Законом України № 1798-VIII від 21.12.2016 «Про Вищу раду правосуддя» були внесені зміни в Закон України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема, пункт 34 доповнено абзацом четвертим такого змісту : «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)».

Водночас ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України № 4015-ХІІ від 24.02.1994, було встановлено наступне : до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання помісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю суддів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих, за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Виходячи з наведених норм, суд першої інстанції вірно зазначив про те, що стаж роботи позивача на посаді судді, до якого, зокрема, з урахуванням вимог вказаного законодавства, зараховується календарний період проходження строкової військової служби у Збройних силах - 03 роки 01 місяць 26 днів та стаж роботи на прокурорських посадах, в тому числі на посадах слідчого прокуратури Любешівського та Ковельського районів Волинської області, старшого слідчого прокуратури Волинської області та помічника прокурора Ковельського району Волинської області з 30.07.1986 по 23.07.1994 - 7 років 11 місяців 23 дні, становить 33 роки 10 місяців 20 днів, що, в свою чергу, дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди.

При цьому, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з'ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Поділ стажу та виокремлення з відповідного стажу роботи на посаді судді періоду перебування на прокурорських посадах і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним та таким, що суперечить вказаному законодавству.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та беручи до уваги наведені вище норми, колегія суддів вважає вірним висновок суду про безпідставність перерахування грошового утримання без врахування періоду його роботи на слідчо-прокурорських посадах та календарний період проходження строкової служби у Збройних Силах.

Стосовно висновку суду першої інстанції щодо звільнення ОСОБА_1, як учасника бойових дій, від вирахування податку з довічного грошового утримання суперечить нормам матеріального права, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно ст.8 ПК України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До загальнодержавних податків належить податок на доходи фізичних осіб (ст. 9 ПК України).

Положеннями ст.ст. 162-164 ПК України встановлено, що платником податку на доходи фізичних осіб є, в тому числі, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. Об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід. Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до п.167.4 ст.167 ПК України, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо перевищення суми пенсії (включаючи суму її індексації, нараховану відповідно до закону), щомісячного довічного грошового утримання, визначеної у підпункті 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 цього розділу, які отримуються платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом.

Крім того, п. 16-1 Підрозділу 10 "Інші перехідні положення" ПК України закріплено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

За приписами п.п. 164.2.19 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення цього підпункту не застосовується до пенсій, призначених учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Також положеннями п.18 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них надаються пільги зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства.

Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_3 від 20.11.1996, виданого Ковельським ОМВК Волинської області, позивач є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасником бойових дій.

Колегія суддів зазначає, що оскільки позивач є учасником бойових дій, то призначене йому щомісячне довічне грошове утримання не підлягає оподаткуванню відповідно до абз 2 п.п.164.2.19 п.164.2 ст.164 ПК України.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись вимогами ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області залишити без задоволення, а постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2017 року по справі № 159/1395/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня виготовлення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
І. О. Яворський
Повний текст ухвали складено 16.06.2017.