Справа № 822/1076/17
Суддя: Майстер П.М.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1076/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року 16:50м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі :головуючого-судді суддівОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
при секретарі за участі:ОСОБА_4 позивача ОСОБА_5, представника позивача ОСОБА_6, представника відповідача-1 ОСОБА_7, представника позивача-1 ОСОБА_8, представника відповідача-2 Мельник-КірієнкоА.П., свідка ОСОБА_9, свідка ОСОБА_10, свідка ОСОБА_11, свідка ОСОБА_12, свідка ОСОБА_13,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Національної поліції України , Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання незаконними, протиправними дії та наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5, позивач) звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національної поліції України (далі - відповідач-1), Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - відповідач-2) в якому просить суд:

- визнати незаконними та протиправними дії Національної поліції України щодо формування висновків про порушення ОСОБА_5, інспектором роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому ОСОБА_5, вимог ч. 1 ст. 18, ч. 9 ст. 46 Закону України "Про національну поліцію", ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, п.п. 5 п. 10 розділу І Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС України від 01.02.2016 №70, відображених у висновку службового розслідування за фактом застосування 30.12.2016 вогнепальної зброї окремими працівниками УПП у м. Хмельницькому ДПП Національної поліції України від 10.02.2017;

- визнати незаконним, протиправним та скасувати наказ Національної поліції України про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників УПП у м. Хмельницькому ДПП Національної поліції України №169 від 13.02.2017 в частині пункту 2 зазначеного наказу, а саме щодо звільнення з посади лейтенанта поліції ОСОБА_5, інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Хмельницькому Департаменту патрульної поліції Національної поліції України;

- поновити ОСОБА_5 на посаді інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Хмельницькому Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що працює в Управлінні патрульної поліції у м. Хмельницькому з 07.11.2015. Вказує, що під час виконання завдань поліції та уповноваженого патрульного поліцейського, 30.12.2016 був змушений застосувати закріплену за ним табельну вогнепальну зброю. Стверджує, що у зв'язку з тим, що позивачем та іншими патрульними поліцейськими УПП застосовано вогнепальну зброю відносно правопорушника, наказом Національної поліції України №14 від 10.01.2017 було призначене службове розслідування. Зазначає, що висновком службового розслідування від 10.02.2017 встановлено, що позивачем в порушення вимог ч. 1 ст. 18, ч. 9 ст. 46 Закону України "Про Національну поліцію України", ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п.п. 5 п. 10 розділу І Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС України від 01.02.2016 №70, застосував табельну вогнепальну зброю відносно правопорушника у місці, де могло бути завдано шкоди іншим особам та спрямував ствол зброї в бік людей, транспорту, будинків.

Вказує, що на підставі вищезазначеного висновку службового розслідування, наказом Національної поліції України №169 від 13.02.2017 за неналежне виконання службових обов'язків, порушення ч. 1 ст. 18, ч. 9 ст. 46 Закону України "Про національну поліцію", ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п.п. 5 п. 10 розділу Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС України №70 від 01.02.2016, що виразилось у застосуванні табельної вогнепальної зброї відносно громадянина у місці, де могло бути завдано шкоди іншим особам, та спрямуванні ствола зброї в бік людей, транспорту, будинків позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності - звільнено з посади.

Позивач вважає дії відповідача по складенню висновку службового розслідування від 10.02.2017 незаконними та протиправними, а виданий на його підставі наказ від 13.02.2017, в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності - незаконним, протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримали, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів у судовому засіданні та наданих письмових запереченнях просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначили, що вина позивача у вчиненні дисциплінарного правопорушення встановлена в ході проведеного службового розслідування за фактом застосування 30 грудня 2016 року вогнепальної зброї окремими працівниками УПП у м. Хмельницькому ДПП НПУ, підтверджена матеріалами розслідування та відеозаписами з камер спостереження та нагрудних камер співробітників УПП у м. Хмельницькому ДПП НПУ, які знаходились на місці події у момент застосування позивачем фізичної сили.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши належним чином зібрані докази по справі, відеозаписи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення спору по суті, приходить до висновків, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проходив службу в ОВС з 03.01.2012 по 16.06.2014, з 26.10.2015 по 06.11.2015, в Національній поліції з 07.11.2015, в займаній посаді з 20.12.2015, діючих дисциплінарних стягнень не має.

Згідно матеріалів висновку службового розслідування за фактом застосування 30.12.2016 вогнепальної зброї окремими працівниками УПП у м. Хмельницькому ДПП Національної поліції України від 10.02.2017, 30.12.2016 близько 8:00 громадянин ОСОБА_14 (згідно довідки Хмельницького обласного психоневрологічного диспансеру № 81 від 10.01.2017, ОСОБА_14 перебував на обліку у вказаній медичній установі з 1997 року по 30.12.2016, з діагнозом: параноїдна шизофренія, безперервний тип перебігу), зайшов у Хмельницький обласний психоневрологічний диспансер, де порушуючи громадський порядок, використовуючи металеву заточку, наніс нею один удар в праву частину обличчя громадянці ОСОБА_15.

Після чого, рухаючись по вул. Кам'янецькій, неподалік перехрестя з вулицею Тернопільською, ОСОБА_14 спричинив тілесні ушкодження ще двом перехожим ОСОБА_16 та ОСОБА_17.

Ушкодження нанесені: ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17, кваліфіковані висновками експерта Хмельницького обласного бюро судово-медичної експертизи №3 від 03 січня 2017, № 19 та №23 від 05 січня 2017, як легкі тілесні ушкодження.

30.12.2016 о 08:06 по спецлінії "102" надійшло анонімне повідомлення про те, що невстановлена особа заподіяла тілесні ушкодження працівнику Хмельницького обласного психоневрологічного диспансеру предметом схожим на ніж та направляється по вул. Кам'янецькій у м. Хмельницькому.

Того ж дня, о 08:08, 08:12, 08:14, 08:15, 08:17 та о 08:24 по спецлінії "102" надійшли анонімні повідомлення з інформацією про ножове поранення особи у Хмельницькому обласному психоневрологічному диспансері, про перебування на зупинці громадського транспорту на перехресті вулиць Кам'янецька - Тернопільська у місті Хмельницькому невідомої особи, в руках якої знаходиться предмет, схожий на ніж, з яким вона кидається на перехожих.

30.12.2016, близько 08:10 екіпаж "ЗЕВС-0104" у складі інспекторів Акаєвича С.Ф. та Гранчака П.І., рухаючись для здачі наряду до УПП у м. Хмельницькому ДПП на службовому автомобілі "Toyota Prius", н.з. 11 3351, почули по радіостанції інформацію оператора "102" про те, що невстановлена особа чоловічої статі на зупинці громадського транспорту "Пам'яті Героїв" кидається на громадян з предметом схожим на ніж.

Як слідує з пояснення ОСОБА_5, під час руху по вулиці Тернопільській у напрямку вулиці Кам'янецької поблизу перехрестя, назустріч їх екіпажу вийшов громадянин ОСОБА_18, який вказував на іншу особу чоловічої статі. На узбіччі дороги зі сторони 5-ї автостанції ОСОБА_5 побачив ОСОБА_14 зі слідами крові на обличчі та подумав, що сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої останній постраждав. Намагаючись підійти до нього для з'ясування обставин події, позивач побачив у правій руці ОСОБА_14 предмет, схожий на "заточку" та останній почав рухатися в його бік. Після цього позивач зрозумів, що ОСОБА_14 є особою, стосовно якої по радіостанції надходила інформація щодо заподіяння ним тілесних ушкоджень іншим громадянам, крім того присутні на місці інші громадяни вказували на ОСОБА_14, як на особу, що скоїла протиправні дії.

Коли ОСОБА_14 почав рухатися по проїжджій частині дороги у бік ОСОБА_5, тримаючи у правій руці предмет, схожий на "заточку", та наблизився на відстань 2-3 метрів, позивач крикнув йому вимогу зупинитися і викинути заборонену річ, на що ОСОБА_14 не відреагував та продовжував рухатися в бік ОСОБА_5 При цьому позивач оголив табельну вогнепальну зброю, привів її у бойову готовність та вдруге крикнув вимогу зупинитися та попередив, що буде стріляти. Однак ОСОБА_14 продовжував рухатися в бік позивача, останній з метою збільшення дистанції відходив назад, залишаючись обличчям до ОСОБА_14 В подальшому ОСОБА_5 С,Ф, здійснив попереджувальний постріл вгору.

Дослідженням наявних в матеріалах справи письмових пояснень поліцейських, які були на місці події, суд встановив, що ОСОБА_5 було здійснено вісім пострілів.

У зв'язку з тим, що позивачем та іншими патрульними поліцейськими УПП застосовано вогнепальну зброю відносно правопорушника, наказом Національної поліції України №14 від 10.01.2017 було призначене службове розслідування.

Висновком службового розслідування за фактом застосування 30.12.2016 вогнепальної зброї окремими працівниками УПП у м. Хмельницькому ДПП Національної поліції України від 10.02.2017 встановлено, що під час затримання 30.12.2016 ОСОБА_14, у діях лейтенанта поліції ОСОБА_5 вбачаються порушення вимог ч. 1 ст. 18, ч. 9 ст. 46 Закону України "Про національну поліцію", ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, пп. 5 п. 10 розділу І Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС від 01.02.2016 №70, що виразилося в застосуванні табельної вогнепальної зброї відносно громадянина ОСОБА_14 у місці, де могло бути завдано шкоди іншим особам, та спрямування ствола зброї у бік людей, транспорту, будинків.

На підставі вищезазначеного висновку службового розслідування, наказом Національної поліції України №169 від 13.02.2017 за неналежне виконання службових обов'язків, порушення ч. 1 ст. 18, ч. 9 ст. 46 Закону України "Про національну поліцію", ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п.п. 5 п. 10 розділу Інструкції із заходів безпеки при поводженні зі зброєю, затвердженої наказом МВС України №70 від 01.02.2016, що виразилось у застосуванні табельної вогнепальної зброї відносно громадянина у місці, де могло бути завдано шкоди іншим особам, та спрямуванні ствола зброї в бік людей, транспорту, будинків позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності - звільнено з посади.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України "Про Національну поліцію", Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 №3460-IV та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно зі статтею 60 Закону України "Про Національну поліцію" проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Статтею 77 Закону України "Про Національну поліцію" визначено вичерпний перелік підстав для звільнення поліцейського, пунктом 6 частини 1 вказаної статті передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Пунктами 10, 23 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів УССР від 29.07.1991 року № 114, визначено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням. Особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року N 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до п. 9 Закону України від 23.12.2015 року № 901-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.04.2006 року № 3460-ІV (із наступними змінами).

На момент прийняття оскаржуваних рішень Дисциплінарний статут Національної поліції ще не затверджено, тому, керуючись аналогією закону, до оскаржуваних відносин застосовуються норми Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ.

Так, ст. 1 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та ОСОБА_2 працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Згідно зі ст. 2 Статуту, Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За змістом ст. 7 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги ОСОБА_2 працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Враховуючи вищезазначені приписи, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України унормовано порядок накладання дисциплінарних стягнень.

За змістом вказаної статті, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Таким чином, службове розслідування в органах внутрішніх справ - це комплекс заходів, які здійснюються в межах відомчої компетенції з метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню дисциплінарного проступку, встановлення ступеня вини особи, яка його вчинила.

Мета службового розслідування полягає в тому, щоб повністю, об'єктивно та всебічно встановити: обставини (час, місце) і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали загрозу їх спричинення; наявність причинного зв'язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов'язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки працівника і його ставлення до вчиненого.

Отже, з урахуванням правової позиції, викладеній у постанови колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 11.03.2014 року у справі № 21-13а14, суд при розгляді кожної справи про застосовування дисциплінарних стягнень повинен враховувати фактичні обставини, що мали місце і передували накладенню такого стягнення.

Так, наказом МВС України від 12.03.2013 № 230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (надалі - Інструкція), яка визначає порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні.

Підпунктом 2.1 Інструкції визначено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

У той же час, суд звертає увагу на те, що підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни.

Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Відповідно до п. 8.1. Інструкції підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

Згідно з п. 8.7. Інструкції висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування, або вищим прямим начальником.

Абзац 1 п. 5.4. Інструкції передбачає, якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті, виданих Хмельницьким обласним бюро судово-медичної експертизи №2699 31.12.2016, смерть ОСОБА_14 настала 30.12.2016 в автомобілі швидкої медичної допомоги на вулиці Тернопільській. Причина смерті - вогнепальне наскрізне поранення грудної клітки з ушкодженням правої легені.

Як вбачається з матеріалів справи та зі змісту висновку службового розслідування за фактом застосування 30.12.2016 вогнепальної зброї окремими працівниками УПП у м. Хмельницькому ДПП Національної поліції України від 10.02.2017, 30.12.2016 прокуратурою Хмельницької області за фактом смерті ОСОБА_14 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000206 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 Кримінального кодексу України (умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця).

Вивченням відеозаписів в судовому засіданні з нагрудного відеореєстратора "ZM-0008" ОСОБА_12, відеореєстратора зі службового автомобіля "Toyota Prius", н.з. 11 3352 автопатруля екіпажу "ЗЕВС-0105" та з камери зовнішнього спостереження, встановленої на будівлі по вул. Кам'янецькій, 137 у м. Хмельницькому, колегією суддів встановлено (у висновку службового розслідування від 10.02.2017 зафіксовано), що під час застосування ОСОБА_5 відносно ОСОБА_14, який тримав у правій руці предмет, схожий на "заточку", за спиною якого знаходився службовий автомобіль "Toyota Prius", н.з. 11 3352, потім під напрямком стволу опинився лейтенант поліції ОСОБА_19 Після нанесення громадянином ОСОБА_20 удару ногою в спину ОСОБА_14, гр. ОСОБА_20 також опинився на лінії напрямку ствола зброї ОСОБА_5 Крім того, на лінії напрямку ствола зброї ОСОБА_5 знаходився житловий будинок №3 по вул. Тернопільська, м. Хмельницький, а на проїжджій частині дороги - автомобіль ВАЗ-2106, н.з. Є 2630 ХМ, за кермом якого перебував ОСОБА_21 та ще декілька автомобілів. Після застосування зброї ОСОБА_5, до того, як на місце події прибігли ОСОБА_9 та ОСОБА_12, ствол зброї позивача був направлений у бік ОСОБА_14 за спиною якого на тротуарі біля житлових будинків №4 та №6 по вул. Тернопільська, м. Хмельницький також знаходилися цивільні особи у кількості п'яти чоловік.

Крім того, відповідно до пп. 5 п. 4.1 розділу ІV Посадових інструкцій поліцейського патрульної поліції, затверджених наказом ДПП від 05 січня 2016 року №4/1 (далі - Посадові інструкції), поліцейський патрульної служби, під час несення служби, з метою виконання завдань має право застосовувати заходи фізичного впливу, спеціальні засоби та вогнепальну зброю у випадках і в порядку, передбачених законодавством.

Частина 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" та пп. 1 п. 3.1 розділу III Посадових інструкцій, вимагають від поліцейських неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та ОСОБА_19 поліцейського.

Статтею 29 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень. Поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним. Обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом. Поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, ніж визначені законами України. Обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам. Застосований поліцейський захід є пропорційним, якщо шкода, заподіяна охоронюваним законом правам і свободам людини або інтересам суспільства чи держави, не перевищує блага, для захисту якого він застосований, або створеної загрози заподіяння шкоди. Обраний поліцейський захід є ефективним, якщо його застосування забезпечує виконання повноважень поліції. Поліцейський захід припиняється, якщо досягнуто мети його застосування, якщо неможливість досягнення мети заходу є очевидною або якщо немає необхідності у подальшому застосуванні такого заходу.

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України "Про Національну поліцію", поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу: фізичний вплив (сила); застосування спеціальних засобів; застосування вогнепальної зброї.

Згідно зі ст. 43 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов'язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров'я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим.

Попередження може бути зроблено голосом, а за значної відстані або звернення до великої групи людей - через гучномовні установки, підсилювачі звуку.

Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення.

Поліцейські зобов'язані надавати невідкладну медичну допомогу особам, які постраждали в результаті застосування заходів примусу.

Заборонено застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї до жінок з явними ознаками вагітності, малолітніх осіб, осіб з явними ознаками обмежених можливостей або старості, крім випадків учинення ними збройного чи групового нападу, учинення збройного опору поліцейському, що загрожує життю і здоров'ю інших осіб або поліцейських, якщо відбити такий напад або опір іншими способами і засобами неможливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський для забезпечення публічної безпеки і порядку застосовує спеціальні засоби, визначені цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Закону України "Про Національну поліцію" застосування вогнепальної зброї є найбільш суворим заходом примусу.

Поліцейський уповноважений у виняткових випадках застосовувати вогнепальну зброю: для відбиття нападу на поліцейського або членів його сім'ї, у випадку загрози їхньому життю чи здоров'ю; для захисту осіб від нападу, що загрожує їхньому життю чи здоров'ю; для звільнення заручників або осіб, яких незаконно позбавлено волі; для відбиття нападу на об'єкти, що перебувають під охороною, конвої, житлові та нежитлові приміщення, а також звільнення таких об'єктів у разі їх захоплення; для затримання особи, яку застали під час вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину і яка намагається втекти; для затримання особи, яка чинить збройний опір, намагається втекти з-під варти, а також озброєної особи, яка погрожує застосуванням зброї та інших предметів, що загрожують життю і здоров'ю людей та/або поліцейського; для зупинки транспортного засобу шляхом його пошкодження, якщо водій своїми діями створює загрозу життю чи здоров'ю людей та/або поліцейського (ч. 4 ст. 46 Закону України "Про Національну поліцію").

Відповідно до ч. 5 ст. 46 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський уповноважений застосовувати вогнепальну зброю тільки після попередження про необхідність припинення протиправних дій і намір використання заходу примусу, визначеного цією статтею.

Частиною 9 ст. 46 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейському заборонено застосовувати вогнепальну зброю в місцях, де може бути завдано шкоди іншим особам, а також у вогненебезпечних та вибухонебезпечних місцях, крім випадків необхідності відбиття нападу або крайньої необхідності.

Колегією суддів взято до уваги, що позивач виконав вимоги ч. 5 ст. 46 Закону України "Про Національну поліцію", а саме застосував вогнепальну зброю тільки після попередження про необхідність припинення протиправних дій і намір використання заходу примусу, однак порушив ч. 9 ст. 46 вищевказаного Закону, оскільки застосував вогнепальну зброю в місцях, де могло бути завдано шкоди іншим особам.

Суд звертає увагу на те, що позивач як особа, яка перебуває на службі в УПП, повинен постійно виконувати вимоги Статуту, підтримувати авторитет поліції як у службовому, так і повсякденному житті, його беззаперечна правова поведінка та правова культура повинні викликати довіру та повагу до органів поліції.

Натомість, колегією суддів встановлено, що безпорадність позивача та інших патрульних поліцейських на місці пригоди, неможливість об'єктивно оцінити ситуацію, що призвело до застосування найбільш суворого заходу примусу - табельної вогнепальної зброї відносно громадянина ОСОБА_14 у місці, де могло бути завдано шкоди іншим особам, та спрямування позивачем ствола зброї в бік людей, транспорту, будинків, призвело до підриву авторитету та дискредитації високого звання поліцейського.

Те що дії позивача становили небезпеку для оточуючих та могли завдати їм шкоду також підтверджується тим, що 30.12.2016 о 09:10 до Південно-Західного відділення поліції Хмельницького відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області звернувся громадянин ОСОБА_22, про те, що 30.12.2016 під час керування власним автомобілем ВАЗ-2106, н.з. Є 2630 ХМ, по вул. Тернопільська у м. Хмельницькому, в результаті застосування поліцейськими вогнепальної зброї, пошкоджено його автомобіль, а саме: переднє ліве крило та ліве колесо. Матеріали за вказаним фактом приєднано до кримінального провадження №0000206 від 30.12.2016, у якому досудове розслідування здійснюється прокуратурою Хмельницької області.

Доводи позивача та його представника стосовно того, що оскаржуваний наказ виданий на підставі висновку службового розслідування, сформований без врахування всіх обставин події та всупереч нормам чинного законодавства спростовані наявними в матеріалах справи доказами. Також колегією суддів враховано, що хід подій фіксувався за допомогою нагрудного відеореєстратора "ZM-0008" ОСОБА_12, відеореєстратора зі службового автомобіля "Toyota Prius", н.з. 11 3352 автопатруля екіпажу "ЗЕВС-0105" та з камери зовнішнього спостереження, встановленої на будівлі по вул. Кам'янецькій, 137 у м. Хмельницькому, у комісії зі службового розслідування було достатньо відеоматеріалів про обставини та перебіг подій, необхідних для прийняття об'єктивного рішення за результатами службового розслідування. Право позивача на надання пояснень під час проведення службового розслідування порушене не було.

Натомість колегія суддів критично ставиться до показань свідків: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, оскільки вони є зацікавленими особами, до останніх також застосовані заходи дисциплінарного впливу, окрім того, їхні показання спростовуються належними та допустимими доказами, відеозаписами, які відтворені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що передбачена вищевказаними Законами процедура перевірки обставин порушення службової дисципліни та накладення дисциплінарного стягнення відповідачем дотримана. Також перед застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення відповідачем повною мірою враховано тяжкість правопорушення, обставини за яких вони скоєні, та враховано ставлення позивача до виконання своїх службових обов'язків.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов до висновку про правомірність та обґрунтованість застосування відповідачем до позивача міри дисциплінарного стягнення - звільнення. Захід дисциплінарного впливу, який застосований до позивача є співрозмірним з тяжкістю вчиненого ним дисциплінарного проступку.

Оскільки судом встановлено правомірність оскаржуваного наказу відповідача, похідні позовні вимоги позивача щодо поновлення його на посаді, задоволенню також не підлягають.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги не знайшли свого підтвердження впродовж розгляду справи та спростовуються наведеними в рішенні суду обставинами. Адже, відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про правомірність його рішень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачами доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки суд по справі не призначав проведення судових експертиз, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

в адміністративному позові ОСОБА_5 до Національної поліції України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання незаконними, протиправними дії та наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 13.02.2017 №169 та поновлення на посаді - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 16 червня 2017 року 10:40

Головуючий суддя судді/підпис/ ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
"Згідно з оригіналом" Суддя