Справа № 810/818/17
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2017-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2017 року 810/818/17

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., суддів: Лапія С.М., Щавінського В.Р., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Віталмар Транс"
доДержавної служби України з безпеки на транспорті
провизнання протиправним та скасування розрахунку,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Віталмар Транс" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 03.10.2016 №2093 на суму 362,88 Євро.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.04.2017 здійснено заміну неналежного відповідача, а саме Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області замінено на Державну службу України з безпеки на транспорті, оскільки Управління є відокремленим структурним підрозділом Державної служби України з безпеки на транспорті без права юридичної особи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваний розрахунок складений із порушенням вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879, оскільки при здійсненні розрахунку відповідачем було помилково встановлено пройдену відстань між вантажовідправником та вантажоодержувачем, що суттєво вплинуло на розмір плати за проїзд. При цьому, позивач зауважив, що зафіксовані в оскаржуваному розрахунку відомості щодо відстані перевезення вантажу є припущенням, оскільки вони не підтверджуються документально.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що оскаржуваний розрахунок складений відповідно до затвердженої формули з урахуванням норм пункту 31-1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879. При цьому зазначив, що вказана в розрахунку відстань була визначена зі слів водія, який повідомив посадовим особам Управління, що здійснює перевезення з м. Тараща Київської області до м. Винниця.

У судове засідання зявились представники сторін.

До початку розгляду справи по суті представник позивача звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи за його відсутністю в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, а також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.10.2016 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області на підставі направлення на перевірку від 03.10.2016 №028490 на а/д М-21 Житомир - Могильов-Подільський 106 км проведено перевірку транспортного засобу MAN TGХ 184.40 АІ 3497 ВА та напівпричіпу КЕМРF SKM 34.3 АІ 2001 ХО, які належать ТОВ "Віталмар Транс", за результатами якої складено Акт від 03.10.2016 АПД №001300.

В ході проведення перевірки Управлінням Укртрансбезпеки у Вінницькій області встановлено, що позивачем в порушення вимог ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" здійснено перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень без оформлення дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами, та товарно-транспортної накладної.

Так, посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області був проведений габаритно-ваговий контроль зазначених транспортного засобу та причепу, за результатами чого були складені Довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 03.10.2016, Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 03.10.2016 №0002093 та розрахунок від 03.10.2016 №2093 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

В Акті від 03.10.2016 №0002093 вказано повну масу навантаження транспортного засобу, яка становить 44 т при нормативно допустимій 40 т, та фактичні осьові навантаження транспортного засобу, з яких навантаження на строєну ось становить 26,15 т при нормативно допустимих 22 т, а також вказано пройдену відстань дорогами загального користування Київська область, м. Тараща - м. Вінниця 189 км.

Згідно акту складено розрахунок від 03.10.2016 №2093 плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, яким до сплати ТОВ "Віталмар Транс" нараховано 362,88 Євро.

Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області листом від 20.01.2017 №19/140-17 було направлено на адресу позивача ОСОБА_1 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 03.10.2016 №0002093, Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 03.10.2016 та розрахунок від 03.10.2016 №2093 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, які були отримані 25.01.2017.

Однак, не погоджуючись із зазначеним розрахунком плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникла між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2014 року №299, Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті (далі - автомобільний, міський електричний, залізничний транспорт).

Відповідно до положень ч. 14 ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт» державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно ст. 33 Закону України "Про автомобільні дороги" рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 22.1 Правил дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 №1306, маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Згідно п. 22.5 Правил дорожнього руху за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Відповідно до п. 2 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 (далі - Правила №30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.1993 №1094.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України "Про дорожній рух" з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статей 4 і 29 Закону України "Про дорожній рух", статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги" Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок №879).

Згідно п.п.3 п. 2 Порядку №879, які кореспондують великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Положеннями ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено обовязок автомобільних перевізників, водіїв мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

З матеріалів справи вбачається, що перевезення вантажу позивач здійснював автомобілем НОМЕР_1.

За результатами документального габаритно-вагового контролю вказаних транспортних засобів Управлінням встановлено перевищення транспортними засобами позивача нормативних вагових параметрів та відсутність дозволу на рух великовагових транспортів.

Згідно акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 03.10.2016 №0002093, фактична маса автомобіля НОМЕР_1 становила 44 т при допустимій вазі 40 т, та фактичні осьові навантаження транспортного засобу становили 26,15 т при допустимій вазі 22 т, маршрут руху із зазначенням пройденої відстані дорогами загального користування Київська область, м. Тараща - м. Вінниця 189 км.

Однак, відповідно до товарно-транспортної накладної від 03.10.2016 №009237 автомобілем НОМЕР_1 здійснювалось перевезення соняшника масою брутто 42840 кг з пункту навантаження Житомирська область смт. Іванопіль, вул. Заводська, 35 до пункту розвантаження Вінницька область, м. Ладижин, вул. Сагаєва, 1.

Так, відповідно до п.п.4 та п.п.5-1 п. 2 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.

Відповідно до п. 15 Порядку №879 контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють відповідні підрозділи МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Відповідно до п. 12 та п. 13 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Пунктом 20 Порядку №879 встановлено, що за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Пунктом 19 Порядку №879 встановлено, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансінспекція або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.

Пунктом 30 Порядку №879 встановлено, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів.

Відповідно до п. 31-1 Порядку №879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у пятикратному розмірі.

На підставі системного аналізу вказаних положень, суд приходить до висновку, що для перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень перевізнику необхідно отримати дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, при відсутності такого перевізник повинен внести плату за проїзд, що здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Водночас законодавцем визначено підстави плати за проїзд відповідно до п. 31-1 Порядку №879, в разі неотримання дозволу, величина якої залежить від розрахункових величин, визначених згідно формули п. 30 Порядку №879, з яких є Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду та В - відстань перевезення, кілометрів.

Як вбачається з письмових заперечень відповідача, відстань перевезення вантажу Управлінням встановлена з усних пояснень водія (Київська обл.. м. Тараща - м. Вінниця 189 км).

Однак, відповідно до наявної в матеріалах справи копії товарно-транспортної накладної, вона містить відомості щодо пункту навантаження Житомирська область, смт. Іванопіль, вул. Заводська, 35 та пункт розвантаження Вінницька область, м. Ладижин, вул. Сагаєва, 1, що суперечать даним, зазначених в Акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 03.10.2016 №0002093.

Крім того, в акті перевірки від 03.10.2016 АПД №001300 відсутні пояснення водія, відомості про відстань, а також маршрут перевезення не зазначено як уповноваженими особами Управління так і водієм.

Отже, враховуючи принципи адміністративного судочинства, передбачених частиною 3 статті 2 КАС України, суд приходить до висновку, що Управлінням розрахунок плати за проїзд 03.10.2016 в частині, що стосується розрахункової величини - відстань перевезення не підтверджується належними та допустимими доказами. В свою чергу, усні пояснення водія, як це зазначає відповідач, суд оцінює критично та вважає, що вони не можуть братися судом до уваги, оскільки пояснення водія належним чином не зафіксовані в письмових документах.

Таким чином, твердження відповідача щодо відстані перевезення вантажу документально не підтверджено.

Отже, суд приходить до висновку, що розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 03.10.2016 винесено Управлінням Укртрансбезпеки у Вінницькій області всупереч положенням чинного законодавства, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Водночас, суд звертає увагу на те, що суд, перевіряючи обґрунтованість проведення розрахунку плати за проїзд, не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого субєкта владних повноважень та самостійно розраховувати таку плату, тому встановлена невідповідність даних щодо пройденої відстані, яка використовувалась при розрахунку, має наслідком скасування оскаржуваного розрахунку в цілому.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій, не надав суду жодних доказів, які спростовували б доводи позивача.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав. Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 69-72, 94, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Віталмар Транс" - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 03.10.2016 №2093, складений до акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 03.10.2016 №0002093.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Віталмар Транс" () судові витрати у сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті ().

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Балаклицький А. І.

Судді Лапій С.М.

ОСОБА_2