Справа № 314/8117/16-а(2а/314/23/2017)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 червня 2017 рокусправа № 314/8117/16-а(2а/314/23/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2017 року по справі № 314/8117/16-а (2а/314/23/2017) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного Фонду України в Вільнянському районі Запорізької області про визнання бездіяльністю неправомірною та зобов'язання до виплати пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного Фонду України в Вільнянському районі Запорізької області (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії за минулий час за три роки до дня звернення за отриманням пенсії за віком за період з 23.09.2011 року до 23.09.2016 року;

- зобов'язати відповідача здійснити виплату неотриманої пенсії за віком за минулий час з 23.09.2011 року по 23.09.2016 року із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, які передують року призначення пенсії за віком.

Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного Фонду України в Вільнянському районі Запорізької області про визнання бездіяльністю неправомірною та зобов'язання до виплати пенсії - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач була позбавлена можливості вчасно звернутися до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії через те, що під час пожежі були знищені паспорт, картка платника податків та свідоцтво про шлюб. При цьому право на отримання пенсії за минулий час закріплено приписами ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 197 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 22.06.2011 року набула пенсійного віку, визначеного Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В той же час, із заявою про призначення пенсії за віком позивач звернулася до відповідача 23.09.2016 року (а.с.4), оскільки через пожежу в її житловому будинку були знищені паспорт, картка платника податків та свідоцтво про шлюб.

Пенсія за віком позивачу призначена та виплачена саме з 23.09.2016 року, що сторонами не оспорюється.

Визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо невиплати пенсії за минулий час за три роки до дня звернення за отриманням пенсії за віком за період з 23.09.2011 року до 23.09.2016 року, та зобов'язання вчинити такі дії і було предметом судового розгляду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що застосування приписів ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є можливим лише у разі неотримання пенсіонером вже нарахованої пенсії, а не випадків, коли пенсія йому не була нарахована, з огляду на відсутність звернення за її призначенням.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи, державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ст. 46 Конституції України гарантує громадянам України право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі, зокрема, повної втрати працездатності.

У розвиток цієї норми Конституції Верховною Радою України були прийняті Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Статтею 4 Основ встановлено один з видів загальнообов'язкового державного соціального страхування пенсійне страхування.

А одним із принципів державного соціального страхування визначено державну гарантію реалізації застрахованими громадянами своїх прав (стаття 5 Основ).

Таким чином, держава Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати своїм громадянам соціальне забезпечення, зокрема, в разі їх повної непрацездатності.

Вказана гарантія громадян на соціальний захист розкрита у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яким встановлено принципи, засади та механізм призначення та виплати пенсій.

Так, згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Право на отримання пенсій передбачено, в тому числі, громадянам України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом (стаття 8 Закону).

Положеннями ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Частиною 1 статті 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно положень ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Таким чином, вищенаведені правові норми свідчать про те, що отримання пенсії за віком є правом особи, яке, у разі її бажання, має реалізовуватися шляхом подання відповідної заяви до пенсійного органу.

Згідно ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Системний аналіз вищенаведеної правової норми свідчить про те, що виплата відповідних сум пенсії є можливою лише за умови нарахування таких пенсійних виплат, що є можливим за умови звернення за призначенням пенсії до пенсійного органу.

Оскільки в даному випадку ОСОБА_1 не зверталась до пенсійного органу до 23.09.2016 року протягом більш, ніж 4 роки, з будь-якими заявами про призначення пенсії, у відповідача були відсутні правові підстави для нарахування пенсійних виплат з 23.09.2011 року, і як наслідок для застосування ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що вірно було встановлено судом першої інстанції.

Посилання заявника апеляційної скарги на не звернення до пенсійного органу з огляду на пожежу, якою були знищені належні їй документи, що посвідчують особу, визнаються колегією суддів безпідставними, оскільки протягом більш, ніж 4 роки позивач мала змогу відновити такі документи, або ж звернутися до пенсійного органу з відповідною заявою із зазначенням про надання відповідних документів згодом. При цьому колегія суддів зазначає, що паспорт було видано ОСОБА_1 20.11.2015 року, в той час, як з відповідною заявою до пенсійного органу про призначення пенсії, остання звернулась лише у вересні 2016 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205,206 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2017 року по справі № 314/8117/16-а (2а/314/23/2017) - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та у відповідності до приписів ч. 10 ст. 183-2 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко