Справа № 751/10946/16-а
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

08 червня 2017 року м. Київ К/800/18402/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Швед Е.Ю., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року

у справі № 751/10946/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України

про призначення пенсії за вислугу років,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, в якому якому просив, визнати протиправні дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ; зобов'язати відповідача призначити пенсію відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ в розмірі 90% від суми щомісячного заробітку, обчисленого за 24 календарні місяці роботи, без обмеження максимального розміру пенсії з дня звернення, починаючи з 15 вересня 2016 року, зобов'язати відповідача зарахувати до стажу роботи, у тому числі на прокурорських посадах, що дає право на пенсію за вислугою років, період роботи на посаді старшого помічника прокурора м. Чернігова з 20 травня 2012 року по 05 червня 2012 року та стягнути з Державного бюджету судові витрати.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року, постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення яким у задоволенні позову відмовлено.

До Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга позивача, в якій він, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції скасувати, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що має право на призначення пенсії, відповідно до до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ.

Як видно з оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, позивач працює безперервно в органах прокуратури з 01 квітня 1998 року по теперішній час.

15 вересня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Листом № 19134/05 від 27 жовтня 2016 року пенсійний орган відмовив у призначенні пенсії позивачу і зазначив, що позивачу можливо зарахувати 20 років 8 місяців, а саме: стаж роботи на прокурорських посадах - 15 років 6 місяців 24 дні; період роботи стажистом - 8 місяців; період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років - 2 роки 1 місяць 21 день; половина періоду навчання у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого (01 вересня 1993 року - 31 березня 1998 року) - 2 роки 3 місяці 15 днів.

Також у вказаному листі повідомлено позивача, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів у зв'язку з прийняттям Кримінального процесуального кодексу України», який набрав чинності з 20 травня 2012 року, були внесені зміни до ст. 56 Закону України «Про прокуратуру», згідно з якими назва посад «помічник (старший помічник) прокурора» замінена на назву «прокурор (старший прокурор прокуратури)». При обчисленні стажу для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», робота на посадах помічника (старшого помічника) прокурора до введення в дію вищезазначених змін зараховується до стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до цієї статті. З 20 травня 2012 року до такого стажу відповідно зараховується час роботи на посадах прокурорів та старших прокурорів прокуратур. Тому період роботи на посаді старшого помічника прокурора м. Чернігова з 20 травня 2012 року по 05 червня 2012 року не враховано в стаж роботи за вислугу років.

Відмовляючи у задоволені позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 % від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Згідно з ч. 2 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XIII розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

З набранням 15 липня 2015 року чинності Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, Закон України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XIII визнано таким, що втратив чинність крім, п. 8 ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст. 16, абз. 1 ч. 2 ст. 46-2, ст. 47, ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 50, ч. 3, 4, 6 та 11 ст. 50-1, ч. 3 ст. 51-2, ст. 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), ст. 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, ст. 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також ст. 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втратила чинність з 15 грудня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Оскільки позивач не мав права на пенсійне забезпечення за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, так як вислуга років позивача становить лише 20 років та 8 місяців.

Крім того, 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, п. 5 Прикінцевих положень якого передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закон України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XIII.

Оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII чинний, а до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XIII.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, дійшов правильного та обгрунтованого висновку про те, що станом на день звернення позивача із заявою про призначення йому пенсії не мав вислуги років, передбаченої Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, тому у відповідача не було правових підстав для її призначення.

Доводи касаційної скарги висновку суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом вказаної норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи, порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення щодо того, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Оскільки доводи скаржника не спростовують висновку суду апеляційної інстанції та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи у зв'язку з ненаведенням підстав, які б дозволили вважати, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального або процесуального права, ця касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 211, 213, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2017 року у справі № 751/10946/16-а .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Е.Ю. Швед