Справа № 826/4436/17
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4436/17 Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда В.І. Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

13 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Губської Л.В. та Оксененка О.М.,

за участю секретаря Полякової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційні скарги Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС в Одеській області на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, третя особа: Головне управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування Наказу №373-0,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу від 23.02.2017 № 373-о в частині оголошення конкурсу на зайняття вакантної посади начальника головного управління ДФС в Одеській області.

Також, позивачем подано клопотання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Державній фіскальній службі України вчиняти будь-які дії щодо призначення переможця конкурсу, проведеного на підставі оскаржуваного наказу - до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року клопотання позивача задоволено. Заборонено Державній фіскальній службі України вчиняти будь-які дії щодо призначення переможця конкурсу проведеного на підставі наказу Державної фіскальної служби України від 23.02.2017 №373-о на посаду начальника Головного управління ДФС в Одеській області - до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та відмовити у задоволенні клопотання повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.202 КАС України, підставами для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Задовольняючи клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам як позивача до ухвалення рішення в даній адміністративній справі у разі невжиття заходів забезпечення адміністративного позову так і інших осіб унаслідок вчинення владних дій.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано ст.ст.117, 118 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання постанови адміністративного суду і спрямовані на забезпечення принципу обов'язковості судових рішень.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 117 КАС України, суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі;

2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів;

3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому;

4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Крім того, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов'язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Для забезпечення адміністративного позову суд може:

1) зупинити дію всього рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються;

2) заборонити вчиняти певні дії.

Таким чином, колегія суддів враховує, що КАС України передбачає два способи забезпечення позову: зупинення дії оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; заборона вчинення певних дій.

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмету спору.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Крім того, правова позиція по даному питанню висловлена в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також у Постанові Пленуму Вищого Адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ», за змістом яких при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

В обґрунтування як позову так і заяви про забезпечення позову позивач посилається на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2017 по справі №815/1745/15, якою задоволено позов ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, скасовано висновки перевірки відносно начальника Головного управління ДФС в Одеській області ОСОБА_2, скасовано наказ від 05.03.2015 №802-о, поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника Головного управління ДФС в Одеській області з 05.03.2015, допущено негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді.

Однак, наведені позивачем обставини є складовими вирішення спору по суті позовних вимог та не можуть становити висновок мотивувальної частини рішення про забезпечення позову.

Поряд з цим, слід зазначити, що вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у даній справі, зокрема, у спосіб заявлений позивачем, шляхом заборони Державній фіскальній службі України вчиняти будь-які дії щодо призначення переможця конкурсу, проведеного на підставі оскаржуваного наказу, колегія суддів вважає помилковим, оскільки у відповідності до приписів чинного процесуального законодавства недопустимим є забезпечення адміністративного позову шляхом звуження прав та інтересів третіх осіб.

Більш того, колегія суддів враховує, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2017 по справі №815/1745/15 скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2017,у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

Таким чином суд першої інстанції не правильно встановив обставини справи та допустив порушення норм процесуального права при вирішенні питання, а наведені в апеляційних скаргах доводи правильність рішення суду спростовують.

За наведених обставин, апеляційні скарги підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 117, 118, 160, 195, 197, 199, 202, 206, 254, КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС в Одеській області задовольнити, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року скасувати.

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Оксененко О.М.

Губська Л.В.