Справа № 823/14611/13-а
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" червня 2017 р. м. Київ К/800/35216/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Іваненко Я.Л., Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2014 року

у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва (далі - УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва) до Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» (далі - УДППЗ «Укрпошта») про стягнення витрат на виплату та доставку пільгових пенсій,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва звернулося до суду з позовом про стягнення з УДППЗ «Укрпошта» в особі філії Миколаївської дирекції УДППЗ «Укрпошта» фактичних витрат на виплату та доставку пенсії, призначеної на пільгових умовах колишньому працівнику підприємства ОСОБА_4 за Списком №2 за квітень-червень 2013 року. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідач не приймає до відшкодування вказані суми витрат, що суперечить вимогам абзацу 6 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV). Вважаючи дії УДППЗ «Укрпошта» неправомірними, просив суд стягнути з останнього заборгованість в сумі 6341,94 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2013 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2014 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва порушує питання про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалення нового рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, Закону № 1058-IV. Вказує, що суди не дали належної правової оцінки обставинам справи та доводам позивача про те, що УДППЗ «Укрпошта» є правонаступником підприємства у структурних підрозділах якого працювала ОСОБА_4 у 1985-1994 роках.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами встановлено, що УДППЗ «Укрпошта» є юридичною особою, зареєстрованою як платник внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

У квітні-червні 2013 року позивач надіслав Миколаївській дирекції УДППЗ «Укрпошта» розрахунки з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій ОСОБА_4, якій призначено пенсію по Списку № 2 відповідно статті 13 Закону України 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) на суму 6341,94 грн.

Ці розрахунки відповідач отримав, проте відшкодувати витрати відмовився, з тих підстав, що вказана особа набула пільговий стаж на робочих місцях зі шкідливими умовами праці у підрозділах підприємства, правонаступником якого не є УДППЗ «Укрпошта».

Вирішуючи спір та відмовляючи в позові, суди виходили з того, що позов заявлено до неналежного відповідача.

Проте такі висновки є необґрунтованими з огляду на наступне.

За правилами абзацу 4 підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Це означає, що підприємства і організації відшкодовують органу Пенсійного фонду України витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених працівникам підприємства відповідно до пунктів «а», «б-з» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», незалежно від їх часу призначення, до досягнення цими працівниками пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV.

Порядок відшкодування фактичних витрат по виплаті та доставці пенсій визначено Інструкцією про порядок обчислення та сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою Правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за № 64/8663 (далі - Інструкція № 21-1).

Пунктом 6.2, 6.3 Інструкції № 21-1 передбачено, якщо пенсія на пільгових умовах призначена із зарахуванням періодів роботи, передбачених статтями 13, 14, 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що дають право на пільгову пенсію, то відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку цих пенсій здійснюється тими підприємствами, на яких цей стаж був набутий. У разі ліквідації або зміни власника підприємства суми зазначених витрат Пенсійному фонду вносять його правонаступники.

Відповідно до пункту 6.4 Інструкції № 21-1 розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами доходів органів Пенсійного фонду України щорічно в повідомленнях про розрахунок сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених пенсій.

Підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах (пункт 6.8. Інструкції № 21-1).

Отже, зміст наведених норм закону дає підстави для висновку, що підприємства зобов'язані в безумовному порядку відшкодувати витрачені органом Пенсійного фонду кошти, спрямовані на виплату і доставку пільгових пенсій, призначених колишнім працівникам цього підприємства до досягнення ними пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV.

Можливості звільнення страхувальника від обов'язку відшкодувати витрати на виплату та доставку пільгових пенсій за наявності такої заборгованості чинне законодавство не передбачає.

За приписами частини першої статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

При цьому, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (частина четверта стаття 70 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.

За загальним визначенням, правонаступництво - це перехід прав і обов'язків від одного суб'єкта до іншого. Правонаступництво може бути універсальним або частковим. За універсального правонаступництва до правонаступника (фізичної або юридичної особи) переходять усі права і обов'язки того суб'єкта, якому вони належали раніше. За часткового правонаступництва від одного до іншого суб'єкта переходять лише окремі права і обов'язки.

Правонаступництво, як правило, зазначається в установчих документах суб'єкта господарювання.

Відповідно до пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 118 «Про створення Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України» у разі перетворення юридичної особи, крім центральних органів виконавчої влади, за правонаступником зберігається її ідентифікаційний код.

У разі припинення юридичної особи шляхом приєднання до іншої юридичної особи та створення на базі юридичної особи, що припинилася, відокремленого підрозділу ідентифікаційний код такої юридичної особи залишається за відокремленим підрозділом.

В інших випадках припинення юридичної особи присвоєння її ідентифікаційного коду новоствореним суб'єктам забороняється.

Отже, факт правонаступництва може бути підтверджений установчими документами, витягом Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України або судовим рішенням, яким встановлені обставини щодо правонаступництва.

Вирішуючи спір та перевіряючи обставини справи, суди не звернули уваги, що згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу від 27 листопада 2012 року № 7-18-287 до пільгового стажу ОСОБА_4 зараховано періоди роботи з 08 липня 1985 року по 31 грудня 1994 року. В цій же довідці зазначено, що цей стаж вона набула у підрозділах поштового зв'язку.

При цьому, суди виходили з того, що оскільки ОСОБА_4 звільнено з Центру електрозв'язку № 3 Миколаївської дирекції Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком», то саме це підприємство є правонаступником Новоодеського районного вузла зв'язку ОПЗ «Миколаївзв'язок», де вона працювала. Проте, ці висновки необґрунтовані, оскільки суди не досліджували правоустановлючих документів, що це підтверджують, не дали належної правової оцінки доводам відповідача про те, що саме УДППЗ «Укрпошта» є правонаступником підприємства у підрозділах якого набула пільговий стаж ОСОБА_4 у 1985-1994 роках.

Таким чином, під час нового розгляду, судам слід з'ясувати чи є УДППЗ «Укрпошта» правонаступником підприємств, де набула пільговий стаж особа, по якій УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєв пред'явило відповідачу розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за Списком №2 за квітень-червень 2013 рік.

Вказані обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України, суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні.

Таким чином, неповне з'ясування судами дійсних обставин справи та допущені порушення норм процесуального права є підставою для скасування ухвалених рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 227 КАС України підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Я.Л. Іваненко
Ю.К. Черпак