Справа № 623/930/17
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 р. Справа № 623/930/17
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Старосуда М.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15 травня 2017 року по справі № 623/930/17 за позовом ОСОБА_2 до Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій протиправними та дискримінаційними, зобов'язання вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Ізюмського об'єднаного УПФ України Харківської області про визнання дій протиправними та дискримінаційними, зобов'язання вчинення дій.

За наслідками розгляду справи в порядку скороченого провадження, відповідно до ст..183-2 КАС України, постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15 травня 2017 року задоволено позов.

Визнано протиправними та дискримінаційними дії Ізюмського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо припинення з 01.04.2017р. виплати пенсії ОСОБА_2

Зобов'язано Ізюмське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Харківської області поновити виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.04.2017р. та виплатити виниклу заборгованість.

Стягнуто з Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_2, РНОКПП: НОМЕР_1 суму судового збору в розмірі 640 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 800 грн..

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, пославшись на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належної оцінки доказів і встановлення обставин у справі, просив постанову суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Апелянт наголошує на тому, що на підставі отриманих списків, з 01.04.2017 року правомірно виплата пенсії позивачу.

Розгляд справи здійснювався, з урахуванням приписів ст..183-2. п.3 ч.1 197 КАС України, в порядку письмового провадження. В апеляційній скарзі апелянт просив розгляд справи провести у їх відсутність на підставі наявних у справі доказах.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, з огляду на копії паспорту громадянина України та копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (а.с.9, 9-оборот), копії пенсійного посвідчення (а.с.10), копії довідки від 31.10.2014 № 0175 (631400) про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (а.с.11), відповіді Ізюмського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області на звернення ОСОБА_2 (а.с.12), ОСОБА_2 перебуває на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з м.Горлівка Донецької області, і з жовтня 2014р. отримує пенсію за віком в Ізюмському об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України Харківської області, а з 01.04.2017р. виплата пенсії ОСОБА_2 була призупинена.

Здійснення позивачем судових витрат, підтверджується документально, квитанцією про сплату судового збору розмірі 640 грн., квитанцією юридичної консультації Харківської обласної колегії адвокатів № 49 від 25.04.2017 про прийняття від ОСОБА_2 коштів в розмірі 800 грн. за підготовку та складання позовної заяви, ордером адвокатського об'єднання та витягом з договору №25 про надання правової допомоги від 25.04.2017 р. (а.с.13,14).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що припинення відповідачем Ізюмським об'єднаним Управлінням Пенсійного фонду України Харківської області виплати пенсії позивачу ОСОБА_2 у зв'язку з тим, що позивач є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, та на порушення вимог ст.19 Конституції України, ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» без прийняття рішення про таке зупинення і за відсутності законодавчо встановлених підстав для такого зупинення, є дискримінацією за ознакою місця проживання.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституція України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено підстави припинення виплати пенсії та визначено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

В той же час, як встановлено судом першої інстанції і це не було спростовано стороною відповідача, що рішення Ізюмського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області про зупинення з 01.04.2016р. виплати пенсії позивачу ОСОБА_2 відповідачем суду не приймалось.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні не запроваджено.

Згідно з частиною 2 ст. 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Статтею 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, у п.5 включено м. Горлівка Донецької області.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Ні Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003р., ні Законом України від 02.09.2014р. №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ні будь-яким іншим Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

Колегією суддів встановлено, що відповідач Ізюмське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Харківської області, не приймаючи рішення відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 01.04.2017р. зупинив виплату пенсії позивачу ОСОБА_2, доказів наявності судового рішення про зупинення виплати пенсії позивачу ОСОБА_2 сторонами суду не надано, жодним Законом України не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

У зв'язку з чим позовні вимоги ОСОБА_2 до Ізюмського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання протиправними дій Ізюмського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо припинення виплати їй пенсії та зобов'язання Ізюмського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області поновити виплату їй пенсії та виплатити виниклу заборгованість підлягають задоволенню.

Колегією суддів було достовірно встановлено, що порушення права позивача на отримання пенсії відбулось з 01.04.2017р., у зв'язку з чим, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Ізюмського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо припинення з 01.04.2017р. виплати пенсії позивачу та зобов'язати відповідача поновити виплату пенсію та виплатити виниклу заборгованість з цієї дати.

Що стосується позовної вимоги про визнання дій Ізюмського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області дискримінаційними, суд приходить до наступного.

Згідно статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відповідно до статті 162 КАС України:

1. При вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

2. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про:

1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з постанови Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15 травня 2017 року суд першої інстанції вийшов за межі повноважень передбачених статтею 162 КАС України, в зв'язку з чим позовна вимога про визнання дій Ізюмського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області дискримінаційними задоволенню не підлягає.

Крім того, колегія суддів вважає не доведеним з боку позивача, що вчинення дії відповідачем щодо зупинення виплати пенсії вчинено, мали ознаки дискримінації.

Надання неналежної правової оцінки встановленим фактичним обставинам справи, привело суд першої інстанції до неправильного вирішення справи та помилкового висновку про повне задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене, колегія суддів, з урахуванням приписів ст.202 КАС України дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, та скасування постанови суду першої інстанції в частині визнання дій Ізюмського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області дискримінаційними із прийняттям в цій частині постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 2,11, 159, 160, 167, 183-2, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 209, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області - задовольнити частково.

Постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15 травня 2017 року по справі № 623/930/17 - скасувати в частині визнання дій Ізюмського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області дискримінаційними.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.10 ст.183-2 КАС України, набирає законної сили з моменту ухвалення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Яковенко М.М.
Судді(підпис) (підпис) Лях О.П. Старосуд М.І.