Справа № 754/10875/16-а
Суддя: Клочко І. В.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/37/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 червня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Клочко І.В.,

при секретарі Шевчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ЛОУПФУ в м. Києві) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовує наступним.

З липня 2009 року позивач перебуває на обліку ЛОУПФУ в м. Києві та отримує пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком.

У відповідності до Розпорядження УПФУ в Деснянському р-ні м. Києва №1574 від 06.08.2014 року з пенсії позивача проводиться відрахування по 20% від розміру пенсії. Зазначені відрахування проводяться у зв'язку з тим, що в період з 01.07.2010 року по 06.09.2012 року та з 12.03.2014 року по 31.05.2014 року позивач отримував доплату до пенсії як непрацюючий пенсіонер та його пенсія підлягала індексації. Відповідно до наданої відповідачем інформації, в період з 01.07.2010 року по 06.09.2012 року позивач був працевлаштований та в період з 12.03.2014 року по 31.05.2014 року отримував допомогу по безробіттю., а тому згадані вище складові пенсійної виплати (доплата та індексація) було нараховано та виплачено всупереч чинному законодавству. За даними відповідача сума переплати становить 14162,53 грн. за період з 01.07.2010 року по 31.05.2014 року (47 місяців).

Вказане рішення позивач вважає таким, що прийняте з порушенням норм чинного законодавства, оскільки він був працевлаштований в періоди з 01.07.2010 року по 30.09.2010 року; з 01.11.2010 року по 19.01.2011 року; з 14.02.2011 року по 05.09.2011 року; з 09.04.2012 року по 06.09.2012 року; в період з 12.03.2014 року по 31.05.2014 року отримував допомогу по безробіттю. В сумі ці періоди становили 17 місяців 9 днів та 2 місяці 20 днів позивач отримував допомогу по безробіттю. На момент подання позову з пенсії позивача вже відраховано 5670,14 грн.

Виходячи із розрахунку середньомісячної суми переплати, яка становить 301,33 грн., сума, яку виплатив позивач (5670,14 грн.) практично рівна тій сумі, яку він повинен виплатити - 5725,27 грн.

Таким чином, позивач вважає, що відповідачем було неправомірно нараховано переплату за місяці, в яких позивач не був працевлаштований, тобто за 30 місяців та в невірному розмірі.

25.07.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив надати йому помісячний розрахунок переплат, що виникли у зв'язку з працевлаштуванням позивача, та припинити відрахування з його пенсії з моменту, коли сума відрахованих коштів становитиме 5725,27 грн.

Однак, відповідач у своєму листі відмовив позивачу в припиненні відрахувань та надав йому помісячний розрахунок переплат пенсії за період з 01.07.2010 року по 31.05.2014 року, з якого позивачу стало відомо, що суми переплат (помісячно) становлять більш ніж 50% від місячної суми пенсії та нараховані відповідачем суми пенсії є меншими, ніж при розрахунку пенсії у відповідності до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає у тому, що, у зв'язку з його намаганнями відновити свої права на справедливий рівень пенсійного забезпечення, останнім було втрачено багато часу та зусиль, що призвело до суттєвих змін у звичному життєвому ритмі, заподіяло значних душевних страждань та змусило позивача постійно турбуватися через це.

Розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінює в 15000 грн.

Вважаючи дії ЛОУПФУ в м. Києві неправомірними, позивач був вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги за викладених обставин та просив суд їх задовольнити, надавши наступні пояснення. З 2014 року розпочався спір про пенсію. З 26.08.2009 року позивач був переведений з пенсії по інвалідності на пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком. Також зазначив, що його не викликали до ЛОУПФУ в м. Києві (на той час - УПФУ в Деснянському р-ні м. Києва) та не повідомили про наявність переплати. Дізнався про це , коли йому зателефонувала інспектор, а саме у березні або квітні 2014 року, точної дати не пам'ятає. В той же час, позивач не заперечував проти того, що він не повідомив відповідача про своє працевлаштування.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги за викладених обставин та просив суд їх задовольнити, додатково пояснивши наступне. З 2009 року позивач перебуває на обліку в ЛОУПФУ в м. Києві та отримував пенсію по інвалідності. Зазначив також, що позивач не міг з'ясувати, чому було порушено його право та здійснено відрахування з пенсії. Починаючи з травня 2016 року, позивача було переведено на пенсію за віком.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, мотивуючи тим, що позивачем було пропущено строк звернення до адміністративного суду, оскільки листом від 06.08.2014 року останнього було повідомлено про утримання переплати суми пенсії у зв'язку з працевлаштуванням. Рішенням від 06.08.2014 року №1574 було вирішено утримувати зазначену переплату до її повного погашення. Крім того, відповідно до п.1 додатку 3 («Пам'ятка пенсіонера») Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, передбачено, що пенсіонери зобов'язані повідомляти органи Пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсійної виплати або припинення її виплати: про вступ на роботу, звільнення з роботи, реєстрацію або зняття з обліку як фізичної особи - підприємця. Згідно з повідомленням Управління з Координації та контролю за виплатою пенсій від 31.07.2014 року №1607, було виявлено переплату суми пенсії, яка утворилась у зв'язку з працевлаштуванням позивача в періоди з 01.07.2010 року по 30.09.2010 року; з 01.11.2010 року по 19.01.2011 року; з 14.02.2011 року по 05.09.2011 року; з 09.04.2012 року по 06.09.2012 року.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом ІІ групи загального захворювання, що підтверджується копією довідки МСЕК серії НОМЕР_1

З червня 2002 року позивач перебуває на обліку в ЛОУПФУ в м. Києві (на той час - УПФУ в Деснянському р-ні м. Києва) та отримував пенсію по інвалідності, призначену відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 51).

На підставі заяви позивача від 26.08.2009 року останнього було переведено на пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком. Зі змісту даної заяви, крім особистих даних, вбачається також, що позивач, засвідчивши підписом, погодився з тим, що зобов'язується своєчасно протягом 10 днів повідомити органи Пенсійного фонду про прийняття на роботу, звільнення з роботи, зміни в складі сім'ї, зміну місця проживання, виїзд за кордон на постійне місце проживання та інші обставини, що вплинуть на його пенсійне забезпечення (а.с. 53).

Того ж дня позивача було ознайомлено з «Пам'яткою пенсіонера», відповідно до вимог якої пенсіонери зобов'язані повідомляти органи Пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсійної виплати або припинення її виплати: про вступ на роботу, звільнення з роботи, зміни в складі сім'ї. Вказана Пам'ятка також містить роз'яснення для осіб, яким призначено пенсію відповідно до ч.2 ст. 33 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі їх працевлаштування, а саме, що у період роботи пенсія по інвалідності виплачується в розмірі, передбаченому ч.1 ст. 33 цього Закону. Факт ознайомлення з «Пам'яткою пенсіонера» підтверджується підписом позивача (а.с. 37).

З копії трудової книжки позивача вбачається, що позивач працював в Бориспільській виправній колонії №119 з 01.07.2010 року по 30.09.2010 року; в НТУУ КПІ в період з 01.11.2010 року по 19.01.2011 року; в ТОВ «Інбудсервіс» з 14.02.2011 року по 05.09.2011 року; в ДЗ «Український госпіталь для воїнів-інтернаціоналістів» з 09.04.2012 року по 06.09.2012 року (а.с. 8-9).

14.07.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про уточнення періодів працевлаштування та залишення розрахунку пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком (а.с. 55).

Листом від 06.08.2014 року відповідач повідомив позивача про те, що у зв'язку з працевлаштуванням в Бориспільську виправну колонію з 01.07.2010 року по 30.09.2010 року; в НТУУ КПІ з 01.11.2010 року по 19.01.2011 року; в ТОВ «Інбудсервіс» з 14.02.2011 року по 05.09.2011 року; в ДЗ «Український госпіталь для воїнів-інтенаціоналістів» з 09.04.2012 року по 06.09.2012 року, виникла переплата пенсії. Переплата буде утримана по 20% від розміру пенсії до повного погашення (а.с. 56).

25.07.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив надати йому помісячний розрахунок переплат, що виникли у зв'язку з працевлаштуванням позивача, та припинити відрахування з його пенсії з моменту, коли сума відрахованих коштів становитиме 5725,27 грн. (а.с. 13).

Листом №11000/09/Ш-475/1 від 18.08.2016 року ЛОУПФУ в м. Києві повідомило позивача про те, що управлінням було вирішено утримувати переплату у розмірі 20% від пенсії щомісячно до повного погашення заборгованості (а.с. 14). Разом із вказаним листом позивачу було направлено помісячний розрахунок переплати пенсії, яка утворилась за період з 01.07.2010 року по 31.05.2014 року, у зв'язку з працевлаштуванням останнього (а.с. 15).

Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги адміністративного позову не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Частиною першою ст. 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч.1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Спірні правовідносини врегульовано нормами ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до вимог ст. 33 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону), пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: інвалідам I групи - 100 відсотків пенсії за віком; інвалідам II групи - 90 відсотків пенсії за віком; інвалідам III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Непрацюючі інваліди II групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності такого страхового стажу: у жінок - 20 років, а у чоловіків - 25 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 46 років включно; у жінок - 21 рік, а у чоловіків - 26 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 48 років включно; у жінок - 22 роки, а у чоловіків - 27 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 50 років включно; у жінок - 23 роки, а у чоловіків - 28 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 53 років включно; у жінок - 24 роки, а у чоловіків - 29 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 56 років включно; у жінок - 25 років, а у чоловіків - 30 років, якщо їм вперше встановлено інвалідність у віці до 59 років включно.

Непрацюючі інваліди II групи, визнані інвалідами після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та інваліди III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 28 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону, розмір пенсії за віком визначається за формулою:

П = Зп * Кс, де:

П - розмір пенсії, у гривнях;

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Згідно з вимогами ст. 28 Закону, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії.

За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

Статтею 34 Закону встановлено, що пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Інвалідам, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих інвалідів провадиться тільки за їх заявою.

Згідно з ч.4 ст. 47 Закону, у разі працевлаштування особи, якій призначено пенсію відповідно до частини другої статті 33 цього Закону (крім випадків, коли особа досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону), у період роботи пенсія по інвалідності виплачується у розмірі, передбаченому частиною першою статті 33 цього Закону.

Стаття 50 Закону визначає порядок утримання надміру виплачених сум пенсій, відрахування з пенсій. Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім'ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у зв'язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Згідно з вимогами п. 2.21 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, документами, які підтверджують, що особа не працює (не провадить діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), є: трудова книжка, індивідуальні відомості про застраховану особу, що надаються відділом персоніфікованого обліку за формою згідно з додатком 1 до Положення, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення, та відомості про відсутність інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця за наявними в органі, що призначає пенсію, даними. У разі відсутності у зареєстрованої (взятої на облік) внутрішньо переміщеної особи документів, що підтверджують факт звільнення (припинення зайнятості), факт звільнення з роботи встановлюється на підставі особистої заяви із зазначенням дати, з якої особа не працює, та поясненням обставин, у зв'язку з якими неможливо внести запис у трудову книжку чи надати оригінал трудової книжки.

У разі працевлаштування (початку діяльності, пов'язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов'язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи - підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання заяви. Заява може бути подана особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або надсилається поштовим відправленням.

При цьому відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону особа надає на вимогу органу, що призначає пенсію, документи, що засвідчують відповідні відомості (у тому числі копію трудової книжки із записом про працевлаштування та/або копію цивільно-правового договору).

У разі звільнення (припинення діяльності, пов'язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування) особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії про дату звільнення (припинення діяльності, пов'язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування) шляхом подання заяви.

При цьому відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону особа надає на вимогу органу, що призначає пенсію, документи, що засвідчують відповідні відомості (копію трудової книжки із записом про звільнення та/або копію цивільно-правового договору).

Відповідно до Додатку 3 до Порядку, пенсіонери зобов'язані повідомляти органи Пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсійної виплати або припинення її виплати: про вступ на роботу, звільнення з роботи, реєстрацію або зняття з обліку як фізичної особи - підприємця. У разі працевлаштування особи, якій призначено пенсію відповідно до частини другої статті 33 цього Закону (крім випадків, коли особа досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону), у період роботи пенсія по інвалідності виплачується у розмірі, передбаченому частиною першою статті 33 цього Закону.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної категорії справ відповідачу належить довести правомірність своїх дій та бездіяльності.

В основу своїх заперечень представник відповідача покладає те, що позивачем не було виконано обов'язок щодо своєчасного повідомлення ЛОУПФУ в м. Києві про працевлаштування, дана обставина в судовому засіданні позивачем не заперечувалась та не оспорювалась.

На підтвердження проведених відрахувань з пенсійних виплат, представником відповідача було надано суду інформацію про розрахунок переплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.07.2010 року по 31.05.2014 року, оформлену у вигляді таблиці (далі - Таблиця), з якої вбачається, що у разі повідомлення позивачем про своє працевлаштування, останній повинен був отримувати пенсію в розмірі, встановленому стовпчиком 16 Таблиці. Однак, у зв'язку з неповідомленням останнього про працевлаштування, відповідачем здійснювалось нарахування доплати до пенсії позивача, які передбачені стовпчиками 18,19,20 Таблиці, що призвело до виникнення переплати (а.с. 35-36).

Виходячи зі змісту ч.4 ст. 47, ст. 50 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, якщо після працевлаштування пенсіонер не повідомив про це орган Пенсійного фонду за місцем проживання і внаслідок цього утворилась переплата пенсійних сум (в період роботи виплачувалась надбавка на утриманців, проводилась індексація пенсії як непрацюючому пенсіонеру тощо), орган Пенсійного фонду має право прийняти рішення про утримання з пенсії сум переплати. Для уникнення переплат та подальшого проведення утримань з пенсії пенсіонер зобов'язаний повідомляти Пенсійний фонд про працевлаштування.

Крім того, судом встановлено, що про утримання переплати пенсії позивачу стало відомо ще в 2014 році.

Відповідно до приписів ч.2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, суд приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що позивачем, окрім вищезазначених встановлених обставин, також було пропущено строки звернення до адміністративного суду.

Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що відповідачем доведено правомірність своїх дій, а тому приходить до висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, ст.ст. 2, 6, 8, 9, 11, 18, 71, 99, 104, 160-163 КАС України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», вимогами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня її проголошення.

Головуючий