Справа № 376/181/17-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 376/181/17-а Головуючий у 1-й інстанції: Ярошенко С.М. Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

13 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Губської Л.В., Федотова І.В.,

при секретарі - Кривохижій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 27 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Сквирської міської ради Київської області, Сквирського міського голови Скочка Валерія Анатолійовича про визнання дій та рішення суб'єктів владних повноважень протиправними, скасування рішень суб'єктів владних повноважень, стягнення компенсації моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

17 січня 2017 року позивач звернувся до Сквирського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Сквирської міської ради Київської області, Сквирського міського голови Скочка Валерія Анатолійовича про визнання протиправним та скасування рішення 8-ї сесії Сквирської міської ради VІІ скликання від 28.04.2016 №161-8-VІІ «Про затвердження пропозиції міського голови щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді першого заступника Сквирського міського голови на підставі постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.10.2015, постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №50607746 від 25.03.2016, винесеною головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Венгель Ю.Ю. та його звільнення, у зв'язку з припиненням повноважень виконавчого комітету Сквирської міської ради VІ скликання, затвердженого 16 грудня 2010 року», стягнення зі Сквирської міської ради Київської області компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 27 січня 2017 року позовну заяву залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 27 січня 2017 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає судовому розгляду справи.

У зв'язку з цим, відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувшись до суду з позовом у січні 2017 року, пропустив строк звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів і поряд з цим, позовна заява та додані до неї матеріали не свідчать про наявність у позивача об'єктивних, істотних труднощів для звернення до адміністративного суду в межах місячного строку.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 2 статті 107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 99 КАС України).

Частиною 3 ст. 99 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з ч.5 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Аналогічні процесуальні дії суду передбачені п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України відповідно до якого, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

З матеріалів справи вбачається, що позивач оскаржує рішення 8-ї сесії Сквирської міської ради VІІ скликання від 28.04.2016 №161-8-VІІ «Про затвердження пропозиції міського голови щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді першого заступника Сквирського міського голови на підставі постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.10.2015, постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №50607746 від 25.03.2016, винесеною головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Венгель Ю.Ю. та його звільнення, у зв'язку з припиненням повноважень виконавчого комітету Сквирської міської ради VІ скликання, затвердженого 16 грудня 2010 року».

З адміністративним позовом позивач звернувся 17.01.2017, про що свідчить відтиск печатки поштового відділення на конверті.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Докази, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду, позивачем не надано.

Разом з тим, в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач вказує, що спірне рішення ним отримано 22.12.2016 разом із супровідним листом Сквирської міської ради Київської області від 16.12.2016 №2813, що підтверджується витягом із сервісу відстеження пересилання поштових відправлень «Укрпошта», який міститься в матеріалах справи.

При цьому, як зазначено позивачем та підтверджується матеріалами справи, спірне рішення відповідача він, у зв'язку із протиправним ненаданням його посадовими особами Сквирської міської ради, був вимушений витребувати через суд.

Так, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2016 по справі № 376/1302/16-а апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сквирського районного суду Київської області від 29.07.2016 року - задоволено. Постанову Сквирського районного суду Київської області від 29.07.2016 року - скасовано та прийнято нову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 до Сквирської міської ради Київської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено. Визнано посилання Сквирської міської ради у відповіді на інформаційний запит на те, що витребуване рішення оприлюднено на офіційному сайті Сквирської міської ради: skvira-rada.gov.ua у розділі «Документи» неправомірною відмовою у наданні відповіді на запит ОСОБА_2 від 07.06.2016. Визнано протиправною бездіяльність Сквирської міської ради Київської області в особі заступника Сквирського міського голови з економічних питань ОСОБА_5 щодо ненадання ОСОБА_2 інформації, яка підлягає наданню на запит від 07.06.2016. Зобов'язано Сквирську міську раду Київської області надати ОСОБА_2 повну інформацію, що запитувалася згідно запиту на інформацію від 07.06.2016.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення без розгляду позовної заяви, оскільки про порушення своїх прав позивач дізнався 22.12.2016, до суду звернувся 17.01.2017, тобто у місячний строк.

Судом першої інстанції в повній мірі не досліджено вказані обставини, не взято їх до уваги, не вирішено питання про поважність причини пропуску строку, що призвело до необґрунтованого залишення без розгляду позовної заяви позивача, порушення його конституційного права звернення до суду, а також порушення ст. 2 та ст. 6 КАС України.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України - суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

В рішенні від 27.06.2000 у справі «Ілхан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв'язку з пропуском строку повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично, не має абсолютного характеру і перевіряючи його виконання слід звернути увагу на обставини справи.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи в сукупності вказане вище, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, враховуючи активні дії позивача щодо реалізації свого права на судовий захист.

Відповідно до пункту 4 статті 204 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення питання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, у зв'язку з чим ухвала підлягає скасуванню як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 199, 204, 205, 206 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 27 січня 2017 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Федотов І.В.

Губська Л.В.