Справа № 810/731/17
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 року № 810/731/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Виноградова О.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

17 лютого 2017 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування рішень від 14 вересня 2016 р. №№ , , рішення про застосування штрафних санкцій від 14 вересня 2016 р. № та вимоги про сплату боргу від 14 вересня 2016 р. № Ф-.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем правомірно включено до складу валових витрат у січні 2014 р. - грудні 2015 р. витрати на комунальні послуги за договорами, укладеними з КТВП "Вишневий". Стверджував, що позивачем було внесено на розрахунковий рахунок власні кошти в сумі 1 042 390 грн 00 коп., які згідно з вимогами ПК України не включаються до складу доходу, та не відображаються у Книзі обліку доходів і витрат (далі - КОДВ) та не є доходом позивача. Крім того, стверджував, що оскаржувана вимога винесена протиправно, оскільки відповідачем протиправно було донараховано позивачу суму податку на доходи фізичних осіб згідно оскаржуваних рішень, а тому така вимога підлягає скасуванню.

Відповідач позов не визнав, подав до суду письмові заперечення, в яких у його задоволенні просив відмовити, посилаючись на те, що перевіряючими було встановлено розбіжність при визначенні валового доходу, відображеного в декларації. Стверджував, що позивачем також протиправно було зараховано до складу валових витрат витрати на комунальні послуги у сумі 536 255 грн 42 коп. (а.с. 154-159).

8 червня 2017 р. позивач подав до суду письмове клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

31 жовтня 2005 р. позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія НОМЕР_5 (а.с. 15).

У період з 25 липня по 12 серпня 2016 р. відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства позивачем за період з 1 січня 2014 р. по 31 грудня 2015 р., за результатами якої 19 серпня 2016 р. було складено акт перевірки № 1345/13-03/НОМЕР_4 (далі - акт перевірки) (а.с. 17-44).

У розділі "Висновок" названого акта перевірки зазначено, що позивачем порушено:

- п. 6 ст. 128 ГК України, п. 177.10 ст. 177 ПК України, в результаті чого у період з 1 січня 2014 р. по 31 грудня 2015 р. облік доходів і витрат вівся неналежним чином;

- п. 177.5 ст. 177 ПК України, в результаті чого занижено чистий (оподатковуваний) дохід в сумі 1 578 645 грн 72 коп., та з якого не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб у сумі 244 584 грн 17 коп.;

- пп.1.2 п. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1ст. 7, п. 11 ст. 8, абз. 3 п. 8 ст. 9Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 р. № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), в результаті чого позивачем занижено єдиний соціальний внесок у сумі 120 721 грн 41 коп.;

- п. 177.2 ст. 177 та п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення ПК України, в результаті чого занижено чистий оподатковуваний дохід в сумі 351 230 грн 42 коп., внаслідок чого занижено військовий збір у сумі 5268 грн 46 коп. (а.с. 44).

14 вересня 2017 р. відповідачем підставі висновків названого акта перевірки було винесено:

- податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 315 904 грн 02 коп., з яких: за основним платежем - 244 584 грн 17 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - 70 509 грн 85 коп. (далі - податкове повідомлення-рішення № ) (а.с. 47);

- податкове повідомлення-рішення № , яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 6585 грн 58 коп., з яких за податком зобов'язанням - 5268 грн 46 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1317 грн 12 коп. (далі - податкове повідомлення-рішення № ) (а.с. 49);

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № , яким нараховано штрафні санкції у сумі 8968 грн 38 коп. (далі - рішення № ) (а.с. 52).

Крім того, 14 вересня 2016 р. відповідачем було виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- на суму 120 721 грн 41 коп. (далі - вимога № Ф-) (а.с. 51).

У зв'язку з тим, що позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення №№ , , рішення № та вимогу № Ф- протиправними, ним було подано даний позов до суду.

Спірні правовідносини врегульовані ПК України, Законом № 2464-VI.

Як убачається з п. 177.2 ст. 177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з вимогами п. 177.5 ст. 177 ПК України фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Відповідно до вимог п. 177.10 ст. 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Як убачається з пп.1.2 п. 2 ст. 6 Закону 2464-VI, платник єдиного внеску зобов'язаний:

1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок;

2) вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 7 названого Закону, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до вимог п. 11 ст. 8 Закону № 2464-VI, у редакції, яка діяла на дату виникнення спірних правовідносин, Єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Як убачається з абз. 3 п. 8 ст. 9 названого Закону, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Наявні матеріали справи свідчать про таке.

І. Стосовно правомірності винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення № , судом встановлено таке.

Податкове повідомлення-рішення № винесено з посиланням на порушення позивачем вимог п. 177.4 ст. 177 ПК України.

Як убачається з акта перевірки, відповідач вважає, що при перевірці правильності визначення витрат, відображених у річних деклараціях про доходи, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходу та документально підтверджених, встановлено розбіжності на суму 536 255 грн 42 коп., в тому числі: за 2014 р. - 267 015 грн 00 коп., за 2015 р. - 269 240 грн 42 коп. За даними перевірки розбіжності виникли у зв'язку з безпідставним, на думку відповідача, включенням позивачем до складу валових витрат комунальних послуг за договорами оренди від 1 січня 2013 р. № 118 та від 10 грудня 2014 р. № 126, укладених між позивачем та КТВП "Вишневий", у зв'язку з тим, що такі послуги не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами (а.с. 27-29).

Проте, суд вважає такий висновок відповідача помилковим, враховуючи таке.

Між позивачем (наймач) та КТВП "Вишневий" (наймодавець) було укладено 2 договори найму приміщення:

- 1 січня 2013 р. № 118 (а.с. 54-57);

- 10 грудня 2014 р. № 126 (а.с. 58-61).

Як убачається з п. 1.1 названих договорів, наймодавець зобов'язувався передати наймачеві, а наймач зобов'язувався прийняти у строкове платне користування приміщення, визначене у договорах, а також зобов'язувався сплачувати наймодавцеві плату за користуванням приміщенням.

Згідно з п. 3.2 договорів №№ 118, 126 витрати, пов'язані з оплатою комунальних послуг (опалення, водопостачання і водовідведення, газопостачання, вивезення твердих побутових відходів та ін.) і послуг електрозв'язку, в орендну плату не включаються і розраховуються наймодавцем окремо, відповідно до щомісячних калькуляційних витрат.

Відповідно до вимог п. 3.3 названих договорів оплата здійснювалася щомісячно, згідно виставлених рахунків та актів виконаних робіт.

Як убачається з акту перевірки (сторінка 11 акту), до складу валових витрат фізичної особи-підприємця витрати на комунальні послуги, використані в орендованому приміщенні, включаються на підставі рахунків орендодавця, у яких наведено розрахунок вартості спожитих орендарем комунальних послуг, обчислений пропорційно площі, що займає орендар в орендованому приміщенні (а.с. 27).

На підтвердження реальності виконання названих договорів, позивачем надано суду копії:

- калькуляцій (а.с. 62-85);

- рахунків-фактури (а.с. 86-108);

- актів здачі-прийняття виконаних робіт (а.с. 109-132);

- банківської виписки (а.с. 170-194).

Наведене свідчить, що позивачем до валових витрат у перевіряємому періоді було включено витрати на комунальні послуги, використані в орендованому приміщенні на підставі калькуляцій орендодавця, у яких наведено розрахунок вартості спожитих орендарем комунальних послуг на підставі договорів найму приміщення №№ 118, 126.

При вирішенні справи судом не може бути взято до уваги посилання відповідача на непідтвердженість первинними документами включених позивачем сум комунальних послуг до валових витрат, оскільки вони спростовуються наданими позивачем доказами.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що такі витрати були включені позивачем правомірно, а отже, податкове повідомлення-рішення № відповідачем винесено протиправно, та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

ІІ. Стосовно правомірності винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення № , судом встановлено таке.

Назване податкове повідомлення-рішення винесено з посиланням на порушення позивачем п. 177.2 ст. 177 ПК України.

Згідно з акту перевірки, перевіряючими при визначенні валового доходу були встановлені розбіжності на суму 1 042 390 грн 00 коп. Суми валового доходу за 2014-2015 р.р. сформовані в результаті реалізації алкогольних напоїв, тютюнових виробів, іншого асортименту продукції та внесення власних готівкових коштів.

Як убачається з акту перевірки та визнано сторонами в судовому засіданні, позивачем протягом 2014-2015 р.р. були внесені власні готівкові кошти на загальну суму 921 790 грн 00 коп., в тому числі: у 2014 р. - 839 800 грн 00 коп., у 2015 р. - 81 990 грн 00 коп., та від ОСОБА_2 - 120 600 грн 00 коп. за призначенням платежу "Внесення власних готівкових коштів" (а.с. 26).

Згідно з поясненнями представника відповідача у судовому засіданні та відповідно до акту перевірки, на порушення позивачем п. 177.10 ст. 177 ПК України, останнім у перевіряємому періоді облік доходів і витрат вівся неналежним чином (а.с. 26).

Згідно з вимогами п. 177.10 ст. 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді. Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Відповідно до вимог п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

При цьому, аналізуючи ст. 177 ПК України, суд дійшов висновку, що до складу загального оподатковуваного доходу включається:

- виручка у вигляді безготівкових коштів, що надійшли на рахунок чи в готівковій формі;

- виручка в натуральній (негрошовій) формі;

- сума штрафі і пені, отримані від інших суб'єктів господарювання.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що власні кошти, які фізична особа-підприємець зараховує на розрахунковий рахунок, не включаються до складу доходу та не відображаються у КОДВ.

Наведене свідчить, що відповідач дійшов помилкового висновку щодо порушення позивачем п. 177.2 ст. 177 ПК України в частині заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу в сумі 1 042 390 грн 00 коп., а отже, податкове повідомлення-рішення № відповідачем винесено протиправно та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.

ІІІ. Стосовно правомірності винесення відповідачем рішення № , судом встановлено таке.

Назване рішення винесено відповідачем з посиланням на порушення позивачем п. 3 ч. 1 ст. 11, ст. 25 Закону № 2464-VI.

Як убачається з акта перевірки, відповідач дійшов висновку, що позивачем занижено чистий оподатковуваний дохід в сумі 1 578 645 грн 42 коп. Зокрема, за даними перевірки сума чистого оподатковуваного доходу за 2014-2015 р.р. складала 1 738 569 грн 07 коп., за даними звітів позивача - 159 923 грн 71 коп. Перевіряючими було встановлено заниження "соціального внеску" на суму 120 721 грн 44 коп., в тому числі: за 2014 р. - 62 075 грн 22 коп., за 2015 р. - 58 646 грн 22 коп. (а.с. 33).

Враховуючи, що суд дійшов висновку про правомірність включення до складу валових витрат витрат на комунальні послуги у сумі 536 255 грн 42 коп. та правомірність невключення до складу чистого оподатковуваного доходу внесених позивачем на розрахунковий рахунок власних готівкових коштів на загальну суму 921 790 грн 00 коп., в тому числі: у 2014 р. - 839 800 грн 00 коп., у 2015 р. - 81 990 грн 00 коп., та від ОСОБА_2 - 120 600 грн 00 коп. за призначенням платежу "Внесення власних готівкових коштів", рішення № винесено відповідачем протиправно, а отже, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

ІV. Стосовно правомірності винесення відповідачем вимоги № , судом встановлено таке.

Оскаржувана вимога винесена у зв'язку з несплатою позивачем на думку відповідача єдиного соціального внеску у сумі 120 721 грн 44 коп. з чистого оподатковуваного доходу в сумі 1 578 645 грн 42 коп.

Відповідно до пп. 56.18 ст. 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно п.п. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова вимога - письмова вимога органу державної податкової служби до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Відповідно до пп. 14.1.175. п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

З викладеного слідує, що податкове зобов'язання, визначене контролюючим органом, зокрема у податковому повідомленні-рішенні, не може вважатись узгодженою сумою податкового боргу, якщо у визначений законом строк платник податків розпочав процедуру їх судового оскарження. Відповідно, до закінчення процедури оскарження винесення податкової вимоги про сплату такої суми податкового боргу є протиправним.

З позовом про оскарження вказаних повідомлень-рішень позивач звернувся до суду 17 лютого 2017 р., що підтверджується відбитком штемпелю канцелярії суду, оскаржувана вимога винесена 14 вересня 2016 р., отже, станом на час винесення оскаржуваної податкової вимоги визначена ними сума податкового зобов'язання була неузгодженою та не могла вважатись податковим боргом в розумінні ПК України.

Враховуючи, що судом визнано протиправним та скасовано рішення № , суд дійшов висновку, що оскаржувана вимога винесена протиправно та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, що і було зроблено позивачем.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, чого не було зроблено відповідачем.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 14 вересня 2016 р. №№ , .

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 14 вересня 2016 р. № .

Визнати протиправною та скасувати вимоги про сплату боргу Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 14 вересня 2016 р. № Ф-.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Виноградова О.І.