Справа № 127/11036/17
Суддя: Прокопчук А. В.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/575/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 червня 2017 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Прокопчук А.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця про визнання відмови неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вищевказаним позовом.

Викладені в позовній заяві вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 з 29.03.2016 року отримує в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Вінниця пенсію згідно ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». В грудні 2016 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням вказаного підвищення пенсії на 1% за кожний додатково відпрацьований стаж роботи понад 15 років. В результаті цього, ОСОБА_1 було отримано відповідь, в якій роз'яснено порядок обрахунку пенсії, зокрема Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено лише пільги по зниженню пенсійного віку особам, які мають статус потерпілих внаслідок аварії на ЧАЕС. З даною позицією позивач не погоджується, тому звернувся до суду з даним позовом та просить визнати неправомірним відмову Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо перерахунку йому пенсії відповідно до п. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 14.12.2016 року. Також просить зобов'язати управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням п. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі збільшенням пенсії на 1 відсоток заробітку за кожен наступний рік роботи понад установлений стаж 15 років з 14.12.2016 року.

Відповідач копію ухвали про відкриття скороченого провадження у справі отримав, подавши у визначений законом строк заперечення проти адміністративного позову, в якому зазначив, що вимоги ОСОБА_1 не визнає та вважає їх безпідставними та необґрунтованими з підстав того, що позивачу призначена пенсія за віком з 29.03.2016 року відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як особі, яка постійно проживала у зоні посиленого радіологічного контролю. Даною статтею передбачено, що призначення та виплата пенсії названій категорії проводиться відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування». Тобто, пенсія призначається та обраховується за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування» та відноситься до пенсії за віком. Таким чином, позивачу вже призначена пенсія за віком, тому його повторна вимога не передбачена жодною правовою нормою. Щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників в цілому по Україні при обрахунку пенсії позивача, то відповідно до п. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" при переведенні з одного виду пенсії на інший може враховуватись заробітна плата за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 Закону, але із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення (перерахунку) попереднього виду пенсії (у даному випадку - за 2007 рік). Застосування середньої заробітної плати (доходу), визначеної ч. 2 ст. 40 Закону, тобто за три календарні роки, що передують року звернення за переведенням пенсії з одного виду на інший, передбачено Законом тільки при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, у разі, якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менше, як 24 місяці страхового стажу. Крім того, заява позивача про переведення з одного виду пенсії на інший є неналежно оформленою, та може бути прийнята та розглянута управлінням при належному її оформленні та поданні. З урахуванням наведеного, управління діє правомірно та в межах чинного законодавства. Крім того, заперечує проти стягнення понесених позивачем судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці, оскільки кошти Пенсійного фонду формуються переважно за рахунок страхових внесків та використовуються на визначені цілі. Кошти на сплату судового збору в Тимчасовому кошторисі на утримання апарату Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці на 2017 рік не передбачені. У зв'язку з вищевказаним, відповідач просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні даного адміністративного позову.

Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження у відповідності із ст. 183-2 КАС України, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав та свобод людини і громадянина України, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачене Конституцією України та іншими Законами України, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов'язань.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 року здійснено тлумачення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, де сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності.

Також, аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі № 44277/98 "Стреч проти Сполученого Королівства" від 24.04.2003 року.

Згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 29 березня 2016 року позивач отримує пенсію згідно з Законом України "Прозагальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням п. 1 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

14 грудня 2016 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням вказаного підвищення пенсії на 1% за кожний додатково відпрацюваний стаж роботи понад 15 років.

З листа Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці від 27.12.2016 року встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні з 29.03.2016 року та отримує пенсію за віком, призначену згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" як особі, яка постійно проживала у зоні посиленого радіологічного контролю. Даною статтею передбачено, що призначення та виплата пенсії названій категорії провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Страховий стаж позивача становить 38 років 11 місяців 6 днів. З урахуванням вимог ст. 28 Закону, доплата за 3 роки понаднормового стажу становить 32,22 грн. Коефіцієнт стажу, обчислений відповідно до статті 25 Закону, з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу - 1,35 становить 0,52538. Для розрахунку пенсії, відповідно до ст. 40 Закону, враховано заробітну плату за період з 01.07.2000р. по 29.02.2016р. Середньомісячний заробіток розраховано із застосуванням показника заробітної плати (доходу) в середньому на одну особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії - за 2015р., цей показник становить 3263,44 грн. Середньомісячний заробіток дорівнює 4129,62 грн. Таким чином, основний розмір пенсії позивача становить 2169,62 грн., а доплата за понаднормативний стаж - 32,22 грн. Загальна сума пенсії складає 2201,84 грн. Отже, розмір пенсії позивача обчислено з дотриманням вимог чинного на сьогоднішній день законодавства про пенсійне забезпечення в Україні. Підстав для перерахунку пенсії немає (а.с. 7).

Так, суд не погоджується з такою думкою відповідача за наступних обставин. На думку суду, дії Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці суперечать конституційним принципам справедливості та правової визначеності.

Відповідач в своєму листі-відповіді та запереченнях зазначає, що пенсія позивачу призначена за Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тому підстав для застосування положень Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не має.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії. За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

З матеріалів справи вбачається, що обчислюючи пенсію позивача, Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці керувалось вимогами наведеної норми.

Водночас, Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, умов проживання і трудової діяльності, соціального захисту потерпілого населення.

Так, частиною другою статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зазначено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, які постраждали від аварії на Чорнобильській АЕС, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком N 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

Вирішуючи питання щодо конкуренції наведених правових норм, необхідно врахувати вимоги пункту 13 Прикінцевих положеньЗакону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за правилами якого у разі, якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Законів України «Про Кабінет Міністрів України», «Про державну службу», «Про Національний банк України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про судоустрій і статус суддів», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», Митного кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України та цього Закону, призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором.

З доводів позивача, які не заперечуються Управлінням Пенсійного фонду України в місті Вінниці, вбачається, що звернувшись із заявами про перерахунок пенсії, ОСОБА_1 просив перерахувати йому з урахуванням вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Таким чином, відмова у збільшенні пенсії позивача на один процент заробітку за кожний рік роботи понад 15 років порушує його права, встановлені ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловлений, зокрема у постанові від 07.07.2015 року № 21-727а15.

За таких обставин, у відповідача не було правових підстав керуватися нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Враховуючи встановлені судом факти, суд вбачає протиправну відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1, оскільки воно діяло в порушення норм чинного законодавства, зокрема ч. 2 ст. 19 Контитуції України, а отже в діях відповідача є порушенням чинного законодавства.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, достатньо вмотивованими та ґрунтуються на наявних у справі доказах, а відтак підлягають задоволенню.

Суд критично ставиться до заперечень відповідача щодо стягнення понесених позивачем судових витрат за рахунок бюджених асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці, яке мотивоване тим, що відповідно до ч.1 ст. 73 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" кошти Пенсійного фонду формуються переважно за рахунок страхових внесків та використовуються на визначені цілі, з огляду на наступне.

Європейський суд з прав людини в пункті 74 рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу.

Також, частиною першою ст. 94 КАС України визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що судові витрати понесені позивачем підлягають обов'язковому стягненню органами Державної казначейської служби України із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунка суб'єкта владних повноважень Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 46 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст. ст. 49, 50, 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст.ст. 2, 6-11, 18, 69, 71, 158-163, 183-2, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця про визнання відмови неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірним відмову Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до п. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 14.12.2016 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням п. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі збільшенням пенсії на 1 відсоток заробітку за кожен наступний рік роботи понад установлений стаж 15 років з 14.12.2016 року.

Присудити на користь ОСОБА_1 витрати у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. (судовий збір), які підлягають обов'язковому стягненню органами Державної казначейської служби України із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунка суб'єкта владних повноважень Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністратвиного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя: