Справа № 809/322/17
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2017-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/6409/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Носа С.П., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС України на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.04.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківської митниці ДФС України про визнання протиправними, скасування рішення та картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

21.02.2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці ДФС України про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.04.2017 позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення Івано-Франківської митниці ДФС України про коригування митної вартості за №206050001/2017/000083/1 від 26.01.2017 року та картку відмови №206050001/2017/00094/1 від 26.01.2017 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, та не встановлення всіх обставин справи, просить оскаржувану постанову скасувати і прийняти нову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що під час митного оформлення та перевірки заявленої позивачем митної вартості товару встановлено, що документи, які підтверджують митну вартість автомобіля та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, у встановленому порядку митному органу не подані. Декларанту було направлено запит про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості. Проте останній від подання додаткових документів відмовився, оскільки не мав можливості їх надати. Відтак у митного органу були наявні обґрунтовані сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей, що й стало причиною прийняття рішення про коригування митної вартості товарів. Митна вартість товару правомірно визначена за другорядним методом.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Подане стороною відповідача клопотання про відкладення розглядом справи не містить належних доказів щодо поважності причин неявки в судове засідання та неможливості розгляду справи у відсутності відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів врахувала наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Як передбачено ч.1 ст.2 цього ж Кодексу завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14.01.2017р. ОСОБА_2 придбано у нерезидента AUTO SIDLO s.r.o. легковий автомобіль «Skoda Octavia» 2012 р.в., що підтверджується поясненнями представника позивача та рахунком фактурою за №217015 від 14.01.2017р.

Для здійснення митного контролю та митного оформлення представником позивача подана декларація митної вартості за №206050001/2017/400640 та заявлено митну вартість товару, визначену за першим методом визначення вартості товару за ціною договору.

Також разом із декларацією митної вартості представником позивача надано акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 19.01.2017 року за №209090401/2017/00151; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 03.04.2012 року серії НОМЕР_1; рахунок-фактуру (інвойс) за №217015 від 14.01.2017 року; інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару; декларацію про походження товару за №3105 від 14.01.2017 року.

Розрахована декларантом митна вартість товару (легковий автомобіль «Skoda Octavia» 2012 р.в.) згідно наданих документів становить 152000 чеських крон (164418,4 грн).

Під час митного оформлення та перевірки заявленої позивачем митної вартості товару, митним органом було повідомлено позивача про відсутність у документах, зазначених в ч.2 ст.53 МКУ, всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена, або підлягає сплаті за ці товари, ідентифікуючих ознак ввезеного товару, та необхідність подачі таких документів.

Натомість декларант повідомив про неможливість надання витребуваних документів в зв'язку з їх відсутністю.

26.01.2017 року Івано-Франківською митницею прийнято оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів за №206050001/2017/000083/1 та картку відмови №206050001/2017/00094/1, якими скориговано вартість товару у більшу сторону, а саме 201 416,42 грн. замість 164418,4 грн.

Разом з тим 28.01.2017 року ОСОБА_2 подано декларацію за №206050001/2017/400640, в якій зазначено скоригована сума товару - 201416,42 грн.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 року № 4495-VI.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 МК України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII та главою 8 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

За частиною 1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); не впливають значною мірою на вартість товару; щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Аналізуючи наведені положення МК України необхідно вказати, що обов'язок доведення митної ціни товару покладається на позивача. При цьому митний орган може витребувати додаткові документи виключно у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Для митного оформлення ОСОБА_2 26.01.2017р. було надано документ, який відповідно до перекладу з чеської мови на українську мову, здійсненого перекладачем ОСОБА_3, та засвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4, є квитанцією за №3327 та про оплату за транспортний засіб згідно рахунку-фактури №217015.

Суд не бере до уваги покликання відповідача про відсутність у цьому документі реквізитів, необхідних для ідентифікації ввезеного товару, оскільки дана квитанція містила вказівку на рахунок-фактуру, в якій зазначено реквізити договору купівлі-продажу, а відповідно до показань свідка ОСОБА_5 у вищевказаному договорі від 14.01.2017 номер кузова автомобіля вказаний.

Показання інспектора Івано-Франківської митниці ДФС України ОСОБА_5 щодо неподання при митному оформленні відповідного платіжного документу спростовуються встановленими обставинами справи, які підтверджуються, зокрема дослідженими в судовому засіданні договором купівлі-продажу, рахунком фактурою та нотаріально-засвідченим перекладом квитанції №3327.

Разом з тим з письмової відповіді Територіального сервісного центру в Івано-Франківській області за №8 від 11.04.2017 року даний документ є квитанцією про оплату за №3327 та на підставі нього та інших наданих позивачем документів, ввезений ОСОБА_2 на митну територію України транспортний засіб 31.01.2017 був зареєстрований та позивачу видано відповідні державні номерні знаки.

При цьому в самій квитанції є вказівка на договір та рахунок-фактуру, а іншим органом державної влади на підставі даного документа зареєстровано імпортований автомобіль, то на переконання суду, дана квитанція беззаперечно є платіжним та/або бухгалтерським документом, що підтверджує вартість товару та містить реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, в розумінні ст.53 МКУ.

На переконання суду, відповідачем не надано доказів наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих позивачем відомостей стосовно митної вартості автомобіля.

Суд погоджується з твердженням позивача про те, що неподання позивачем будь-яких додаткових документів за відсутності обґрунтування відповідачем неможливості визначення митної вартості автомобіля за основним методом не є достатнім для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості, аніж основний. Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 11.09.2012 року у справі № 21-262а12.

Суд констатує, що ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для невизнання заявленої декларантом митної вартості товару лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Враховуючи те, що подані до митної декларації № №206050001/2017/400640 від 26.012017 року документи в цілому не містять розбіжностей чи суперечностей та містять усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення Івано-Франківської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № №206050001/2017/000083/1 від 26.01.2017 року та картка відмови №206050001/2017/00094/1 не відповідають критеріям, визначеним ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, та недобросовісно.

Надаючи оцінку доводам відповідача в частині безпідставності стягнення з останнього витрат на правову допомогу в сумі 3500 грн, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно ч. 3 ст. 87 КАС України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

При цьому приписи ст. 90 КАС України закріплюють, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

При цьому склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Документи, які не відповідають встановленим вимогам є недопустимими.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_6 укладено договір про надання правової допомоги від 14.02.2017 року.

Відповідно до розрахунку суми гонорару за наданя правової допомоги загальна вартість наданої правової допомоги з урахуванням Закону України «Про граничний розмір компенсації втрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» склала 3500 грн (у тому числі 2 години на попередню консультацію, вивчення та правовий аналіз доданих матеріалів; написання позовної заяви - 2 години, надання правової допомоги в суді першої -1 година, доплата гонорару за позитивний результат у справі), що сплачено позивачем згідно квитанції від 21.02.2017 року №0289088.

Разом з тим, надаючи оцінку зафіксованій у калькуляції інформації, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що із даним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду 21.02.2017 року.

За журналом судового засідання у даній справі представник позивача ОСОБА_6 28.03.2017р. представляв інтереси позивача з 13 год. 55 хв. по 14 год. 58 хв., а 26.04.2017 р. з 15 год 22 хв. по 16 год. 44 хв., а саме затрачений адвокатом час на представлення інтересів позивача в судових засіданнях становив 2 години.

При цьому судовою колегією враховується, що відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Станом на 01.01.2017 року приписами Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 року № 1801-VIII встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1600 грн.

Таким чином, зважаючи на викладене, а також на положення ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу за одну годину участі особи складає (1600 х 0,4=640 грн), а за 6 год *640 грн =3840 грн.

Відтак, необхідно погодитись з висновком суду першої інстанції, який стягнув з сторони відповідача витрати на правову допомогу у даній справи в сумі 3500 грн.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанова суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці ДФС України залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.04.2017 у справі №809/322/17 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В. П. Сапіга
судді І. М. Обрізко
С. П. Нос
Повний текст виготовлено 20.06.2017р.