Справа № 175/766/17 (2-а/175/21/17)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
08 червня 2017 рокусправа № 175/766/17
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,
суддів: Уханенка С.А. ,
за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,
позивача: ОСОБА_1 ,
представника відповідача: Кайноги Є.В. (довіреність від 04 листопада 2016 року),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Горківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області
на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2017 року
у справі №175/766/17
до виконавчого комітету Горківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області
про визнання незаконною відмови, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся у Дніпропетровський районний суд з позовом до виконавчого комітету Горківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про визнання незаконної відмови у взятті на квартирний облік, скасування рішення про відмову у взятті на облік та зобов`язання задовольнити заяву про взяття на квартирний облік, як ветерана війни-учасника бойових дій, який користується правом першочергового одержання жилих приміщень.
За змістом адміністративного позову, відповідачем порушуються права позивача, на взяття на квартирний облік, як учасника бойових дій, який користується правом першочергового одержання жилих приміщень.
Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2017 року позовні вимоги задоволені.
Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Горківська сільська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
За доводами апеляційної скарги, судом першої інстанції неправильно застосовані положення Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень, оскільки позивач не має реєстрації на території Горківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області.
У судовому засіданні представник Горківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області наполягає на доводах та вимогах апеляційної скарги.
ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечує проти задоволення апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи, заслухавши позивача та представника відповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , має статус ветерана війни учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с. 8).
Позивач проживає у службовому будинку у військовому містечку № НОМЕР_2 військової частині НОМЕР_3 Національної гвардії України (с. Долинське, Горківська сільська рада) з дружиною та 2 малолітніми дітьми.
05 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до голови Горьківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області з заявою про взяття на квартирний облік до черги на житло.
Відповідач, листом №396 від 23 грудня 2016 року, повідомив позивача про відмову у задоволенні заяви, у зв`язку з тим, що в Горківській сільській раді Дніпропетровського району Дніпропетровської області відсутня, не створена комісія з житлових питань, на балансі чи у власності ради відсутнє житло (а.с. 11).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із обов`язку відповідача розглянути заяву позивача та прийняти рішення про взяття на облік.
Разом з цим, вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спір є публічно-правовим.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з позицією суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Водночас, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а тому, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02 грудня 2014 року у справі №21-530а14.
Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.
Згідно з частиною 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
В абзаці 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено суб`єкт владних повноважень як орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, у тому числі, іншим суб`єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення, що встановлено частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України.
Як зазначено в абзаці 2 пункту 2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» законодавство не містить визначення терміна «публічно-правовий спір». Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з`ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.
За змістом абзаців 2-3 пункту 3 вказаної постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України, суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.
Відповідно до частини 14 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій надається пільга у вигляді першочергового забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов.
Статтею 39 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем проживання виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті.
За змістом статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських рад належить власне (самоврядне) повноваження як облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов.
За правилами пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Згідно із пунктом 10 частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України один із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування.
Житлові спори особливий різновид спорів, що стосується житлових прав та інтересів громадян і організацій.
У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.
Аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що спори про взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки в такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права, отже цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а пов`язаний з вирішенням питання щодо права на житло.
Вказаний висновок застосування норм права викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі №6-14цс16.
Подібну правову позицію щодо належності спорів у сфері житлових відносин до повноважень цивільних судів висловила колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 23 лютого 2016 року (справа №21-6551а15).
З огляду на викладене, у справі відсутній публічно-правовий спір, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку місцевого самоврядування, а пов`язанні з реалізацією його права на житло в першу чергу, яке позивач вважає порушеними, тобто виникли із житлових відносин, і для яких встановлений інший судовий порядок вирішення в порядку цивільного судочинства.
Таким чином, даний спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції і повинен вирішуватись у порядку цивільного судочинства.
Вказані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, що призвело до порушення норм процесуального права, суд розглянув справу, яку не віднесено до його юрисдикції.
Згідно з частиною 1 статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 157, пунктом 4 статті 198, статтями 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,
Апеляційну скаргу Горківської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області задовольнити частково.
Постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2017 року скасувати.
Провадження у справі закрити.
Роз`яснити ОСОБА_1 про належність розгляду справи місцевим судом загальної юрисдикції у порядку цивільного судочинства.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим