Справа № 808/3854/16
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"20" червня 2017 р. справа № 808/3854/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Чумака С. Ю., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадждення апеляційну скаргу Запорізької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16 березня 2017 року у справі №808/3854/16 за позовом ОСОБА_1 до Запорізької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 10.10.2016 року (згідно поштового штампу на конверті) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Запорізької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 18.01.2016 року.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16 березня 2017 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 18.01.2016 року №.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обов'язковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За нормами пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 є фізичною особою, рнокпп НОМЕР_1.

Відповідач - Запорізька об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Запорізькій області є суб'єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 23.11.2015 року по 25.11.2016 року Запорізькою ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області проведено невиїзну позапланову перевірку фізичної особи ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року за ознакою доходу 126 - «Дохід, отриманий платником податку як додаткове благо», за результатами якої 30.11.2015 року складено акт перевірки № 52/08/26-1702/НОМЕР_1 (а.с.73-76).

За висновками акту перевірки податковим органом встановлено порушення позивачем:

- пп. «д» 164.2.17 п.164.2 ст.164, пп.168.1.3 п.168.1 ст.168 ПК України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2013 рік на суму 104259,89 грн.;

- пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп.179.1 ст.179 ПК України, декларацію про майновий стан і доходи, отримані у 2013 році фізичною особою ОСОБА_1 не подано.

Підставою вказаних висновків зазначено те, що згідно інформації ЦУБД ДРФО за 2013 рік по гр.ОСОБА_1 зазначена сума виплаченого доходу за ознакою доходу 126 - «Дохід, отриманий платником податку як додаткове благо» податковим агентом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - 614642,74 грн., сума нарахованого доходу - 614642,74 грн, сума нарахованого та перерахованого податку - 0 грн..

На підставі вказаного акту перевірки контролюючим органом 18.01.2016 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб в розмірі 130494,86 грн., з яких за основним платежем - 104259,89 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 26234,97 грн. (з яких 170 грн. - за неподання декларації) (а.с.80-81).

Позивач не погодився з таким рішенням контролюючого органу та оскаржив його до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до п.п.«д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

З матеріалі справи вбачається, що 27.07.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/17-46/298-55 (а.с.94-99).

Через несвоєчасну оплату кредиту банк нарахував позивачу пеню у розмірі 132500,50 грн. (довідка а.с.91).

21.06.2013 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомив ОСОБА_1 про те, що йому анульовано (прощенно) заборгованість за пенею у розмірі 132500,50 грн.. Зазначене повідомлення отримано позивачем 21.06.2013 року та підписано особисто (а.с.93).

Крім того, 18.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/17-46/523-55 (а.с.103-109).

Через несвоєчасну оплату кредиту банк нарахував позивачу пеню у розмірі 482142,24 грн. (довідка а.с.91).

21.06.2013 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомив ОСОБА_1 про те, що йому анульовано (прощенно) заборгованість за пенею у розмірі 482142,24 грн.. Зазначене повідомлення отримано позивачем 21.06.2013 року та підписано особисто (а.с.102).

Висновки акту перевірки щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтується на тому, що фізична особа ОСОБА_1 отримав дохід у вигляді анульованої заборгованості в сумі 614642,74 грн. та зобов'язаний був задекларувати його в річній податковій декларації про майновий стан і доходи і сплатити податкове зобов'язання в сумі 104259,89 грн..

Згідно із п.п.14.1.47, 14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

При цьому, відповідно до пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;

б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;

в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;

г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;

ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України;

д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);

е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;

є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;

ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Згідно із пп.14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

З аналізу вказаних норм Податкового кодексу України вбачається, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі.

Крім того, відповідно до п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання.

Так, згідно із п.п.«д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо, крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.165.1.49 п.165.1 ст.165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються інші доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що прощена позивачу пеня не є його доходом та додатковим благом, так як нарахування пені є засобом забезпечення виконання договірних зобов'язань, проте сума нарахованої пені не отримується боржником в грошовій формі, а банк вправі як стягувати її, так і не стягувати. Пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, нарахована банком відповідно до умов договору та анульована за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні ПК України, який підлягає оподаткуванню згідно абз.«д» пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 71 КАС покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Запорізькою об'єднаною Державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Запорізькій області не доведено правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення форми № від 18.01.2016 року.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Згідно частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Запорізької об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16 березня 2017 року у справі №808/3854/16 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16 березня 2017 року у справі №808/3854/16 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції постановлена в порядку письмового провадження, набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: В.А. Шальєва