Справа № 308/2766/17
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/2766/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобовязання провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобовязання провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Позов мотивує тим, що рішенням Вищої ради юстиції від 19 грудня 2016 року (№ 3260/0/15-16 ОСОБА_1 був звільнений з посади судді апеляційного суду Закарпатської області у звязку з поданням заяви про відставку, а 22.12.2016 року наказом голови апеляційного суду № 6.3.1 372 відрахований зі штату суду. 20 лютого 2017 року на його усну вимогу відповідачем було надано копію розпорядження ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області №8176.89 про призначення йому з 23 грудня 2016 року (наступного після звільнення дня) щомісячного довічного грошового утримання та відомості про нарахування та виплату цього утримання.

Ознайомившись з даними документами позивачем було виявлено, що до стажу його роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, не було зараховано календарного періоду проходження суддею строкової військової служби та половину строку навчання за денною формою у вищих навчальних юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладах. Позивач вважає, що відповідач діє щодо нього неправомірно та порушує його конституційні права, зокрема, право на належне матеріальне забезпечення судді, що припинив свої повноваження та набув статусу судді у відставці.

Позивач вказує, що оскільки відповідач призначив ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання 23 грудня 2016 року, то, відповідно до рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року (справа № 1-8/2016 про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) при призначенні та нарахуванні йому щомісячного довічного грошового утримання відповідач повинен був застосувати положення ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №2453-VІ в редакції Закону №192-VIII, які передбачають наступне: «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання». Проте, відповідач ці положення закону та рішення Конституційного Суду України не врахував.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, незважаючи на те, що чинна редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») не передбачає врахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, календарного періоду проходження суддею строкової військової служби та половину строку навчання за денною формою у вищих навчальних юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладах, цей період (строкова служба у ЗС 2 роки 03 днів та половина строку навчання 2 роки зараховано до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання ще в грудні 2006 році і жоден нормативний акт з того часу не позбавив його цього стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання.

На думку позивача, стаж його роботи на посаді судді на час звільнення становив 26 роки 03 місяців і 29 днів. Дана обставина підтверджена розрахунком стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зробленого апеляційним судом Закарпатської області 22.12.2016 року, тобто документом, визначеним відомчим нормативним актом відповідача «Порядком подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 р. N 3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за N 200/14891. Крім цього, стаж роботи судді підтверджений рішенням Вищої ради юстиції про звільнення з посади судді у звязку з поданням заяви про відставку» від 19.12.2016 року.

Позивач вважає, що згідно його стажу роботи на посаді судді та положень ч.3 ст. 141 Закону №2453-VІ в редакції Закону №192-VIII він маю право на щомісячне довічне грошове утримання з 19.12.2016 року в розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Відповідач призначав та нараховував позивачу щомісячне довічне грошове утримання після ухвалення рішення Конституційним Судом України, він не міг застосовувати закон, який визнано неконституційним.

Відповідно до довідок апеляційного суду за 2016 рік грошове утримання судді, який працює на відповідній посаді, у грудні 2016 року та у січні 2017 року становить 27280,00 грн.

Виходячи з вищенаведеного, ОСОБА_1 вважає, що розмір призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання в період з 23.12.2016 року по березень 2017 року мав становити в розмірі 24.552.00 грн. (90% від 27280,00 грн.). Проте, відповідач на його заяву від 21.02.2017 про перерахунок розміру щомісячного грошового утримання у відповідності до положень Закону та з урахуванням зазначеного вище рішення Конституційного суду надав розяснення та перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання не здійснив.

За таких обставин, позивач просить: визнати неправомірними дії ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо визначення розміру призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 82 % грошового утримання судді, здійснення обмеження розміру щомісячного довічного грошового утримання в період з грудня 2016 року по березень 2017 року; зобовязати Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити перерахунок та виплату різниці раніше призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання відповідно до вимог ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус судді» від 7 липня 2010 року № 2453-VІ в редакції Закону №192-VIII з визначенням його у розмірі 90% від розміру заробітної плати судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження максимальним розміром, а саме: за період з 23.12.2016 року по 31 березня 2017 року включно в розмірі 24552 грн. на місяць (90% від 24.552,00 грн.), з 01.04.2017 року по день ухвалення рішення в розмірі 24.552.00 грн. на місяць (90% від 27280,00 грн.). В подальшому у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді зобовязати відповідача самостійно здійснювати перерахунок раніше призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання. Встановити у резолютивній частині постанови строк для подання відповідачем (суб'єктом владних повноважень) до суду звіту про виконання постанови та допустити негайне виконання судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Згідно прохальної частини позову позивач просить розгляд справи проводити без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, в адресованій суду заяві просив розгляд справи проводити без його участі. Згідно письмових заперечень представник відповідача позов не визнає, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки такі не відповідають вимогам законодавства України у галузі пенсійного забезпечення та Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

На підставі ч. 4 ст. 128 КАС України справу слід розглянути на підставі наявних у ній доказів.

Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Згідно ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 9 КАС України встановлено, що суд вирішує справи на підставі Конституції та Законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Вищої ради юстиції від 19 грудня 2016 року № 3260/0/15-16 ОСОБА_3 був звільнений з посади судді апеляційного суду Закарпатської області у звязку з поданням заяви про відставку. 22.12.2016 року наказом голови апеляційного суду №6.3.1 372 позивач відрахований зі штату суду.

Згідно з розрахунком стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданим апеляційним судом Закарпатської області, стаж роботи судді Куцин Миколи Михайловича станом на 22 жовтня 2016 року становить 26 роки 03 місяці 29 днів, у тому числі у стаж зарахований період служби в Збройних Силах СРСР з 08.05.1982 року по 11.05.1984 року (02 роки 00 місяців 03 дні), а також період навчання в Харківському юридичному інституті ім.Ф.Е. Дзержинського (половина) з 01.09.1986 року по 29.06.1990 року.

З розпорядження ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області №817609 від 20.02.2017 року та листа відповідача встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в ОСОБА_2 обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області та з 23 грудня 2016 року отримує щомісячне довічне грошову утримання судді у відставці в розмірі 82% від суми заробітної плати, в порядку визначеному Законом України «Про судоустрій і статус суддів», із врахуванням стажу судді - 21 рік 07 місяців 1 день.

Відповідач на заяву позивача від 21.02.2017 про перерахунок розміру щомісячного грошового утримання у відповідності до положень Закону, надав лист від 02.03.2017 року про відмову у перерахунку розміру щомісячного грошового утримання позивачу.

Проте, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, відповідачем не було зараховано календарного періоду проходження суддею строкової військової служби та половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті у вищому навчальному юридичному навчальному закладі.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачених Конституцією України та іншими Законами України.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

В рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) також зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Частиною третьою статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192-VIII від 12.02.2015, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-8/2016 від 08.06.2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражних судів; члена Вищої ради юстиції, вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до приписів п. 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI, в редакції чинній до 28.03.2015, визначено, що судді призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI пункт 11 Перехідних положень вищевказаного Закону втратив чинність. Проте, зазначеною редакцією Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не врегульовано та не змінено порядок визначення стажу роботи на посаді суддів, призначених на посаду до набрання чинності цим Законом.

Згідно ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» (№ 2862-ХІІ від 15.12.1992), який діяв на день набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо повязаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно із абз. 2 п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 11.06.2008 року, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів», було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, календарного періоду проходження строкової військової служби та половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду України у постанові від 06.07.2016 року у справі №П/800/426/14.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами ст. 64 Основного закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами ст.ст. 21, 22 Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч. 6 ст. 47 вказаного Закону).

Конституційний Суд України у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, 3 червня 2013 року №3рп/2013 констатував, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід»ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв»язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обовязків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4)

На момент виходу у відставку ОСОБА_3 крім стажу роботи на посаді судді 21 рік 07 місяців 1 дня, мав також стаж 02 роки 00 місяців 03 дні проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР в період з 08.05.1982 року по 11.05.1984 року, а також половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, а саме періоду навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1986 року по 29.06.1990 року.

Частиною другою ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Доводи відповідача, наведені у запереченні на адміністративний позов, спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та наведеними нормами права.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати календарний період проходження строкової військової служби та половину строку навчання в Харківському юридичному інституті ім.Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1986 року по 29.06.1990 року.

Таким чином, суд вважає протиправними дії ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо визначення розміру призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 82 % грошового утримання судді, здійснення обмеження розміру щомісячного довічного грошового утримання, замість належних ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання відповідно до вимог ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус судді» від 7 липня 2010 року № 2453-VІ в редакції Закону №192-VIII у розмірі 90% від розміру заробітної плати судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, починаючи з 23.12.2016 року.

З огляду на викладене вище, суд зазначає, що враховуючи встановлену судом протиправність дій та рішення відповідача щодо обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання, суд приходить до висновку про необхідність зобовязання відповідача провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 з зарахуванням ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на відставку половину строку навчання за денною формою навчання в Харківському юридичному інституті ім.Ф.Е. Дзержинського (половина) за період з 01.09.1986 року по 29.06.1990 року, та календарний період проходження стокової військової служби в Збройних Силах СРСР з 08.05.1982 року по 11.05.1984 року, з врахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 23.12.2016 року.

Разом з цим, на думку суду позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача в подальшому у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді зобовязати відповідача самостійно здійснювати перерахунок раніше призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання не підлягають задоволенню, оскільки, згідно ст. 6 КАС України судовому захисту підлягає порушене право, а не можливе його порушення у майбутньому.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України предметом судового захисту можуть бути тільки порушені, невизнані чи оспорені права. Дані виплати є щомісячними і на момент звернення позивача до суду факт порушення його оспорюваного права в майбутньому відсутній.

Статтею 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

На думку суду, вимоги позову щодо виключення можливих порушень прав Позивача Відповідачем в майбутньому, не підлягають задоволенню, оскільки не відповідають вимогам законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання постанови вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь суб'єкта владних повноважень.

Цій нормі кореспондують положення абзацу 6 п. 4 ч. 1 ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з яким постанова складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Згідно ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі" резолютивна частина судового рішення, за загальним правилом, повинна містити: висновок суду про задоволення позову (клопотання, подання), апеляційної чи касаційної скарги повністю або частково чи відмову в його (її) задоволенні повністю або частково, чи залишення його (її) без задоволення; висновок суду по суті вимог; розподіл судових витрат; інших правових наслідків ухваленого рішення; строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили та його оскарження; встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

У зв'язку з тим, що для усунення порушення прав позивача відповідачі повинні вчинити певні дії, то вимоги позивача щодо встановлення судом строку для подання суб'єктами владних повноважень - відповідачами до суду першої інстанції звіту про виконання судового рішення є законними, строк подачі звіту протягом місяця, з дня набрання постановою законної сили є розумним строком.

Згідно зі ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.

Частина перша статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 19, 22, 46, 55, 64 Конституції України, статей 48, 141, пункту 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI, пункту 25 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, керуючись статтями 2, 4, 6, 8-11, 17, 18, 71, 72, 86, 94, 158-163,183-2, 185, 186, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобовязання провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо визначення розміру призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 82 % грошового утримання судді, здійснення обмеження розміру щомісячного довічного грошового утримання, замість належних ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання відповідно до вимог ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус судді» від 7 липня 2010 року № 2453-VІ в редакції Закону №192-VIII у розмірі 90% від розміру заробітної плати судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, починаючи з 23.12.2016 року.

Зобовязати Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на відставку половину строку навчання за денною формою навчання в Харківському юридичному інституті ім.Ф.Е. Дзержинського (половина) з 01.09.1986 року по 29.06.1990 року, а також календарний період проходження стокової військової служби в Збройних Силах СРСР з 08.05.1982 року по 11.05.1984 року.

Зобов'язати Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% від розміру заробітної плати судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, починаючи з 23.12.2016 року, із врахуванням раніше виплачених сум.

В решті заявлених вимог відмовити.

Стягнути Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок грн. 00 коп.).

Зобов'язати Ужгородське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області подати протягом місяця, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 267 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4