Справа № 804/1966/16
Суддя: Гончарова Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2017 р. Справа № 804/1966/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Гончарової Ірини Анатоліївни, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» до Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та скасування припису,-
Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправними дії головного державного інспектора Криворізького відділу з питань додержання законодавства про працю та інших нормативно-правових актів Харченко М.Б. щодо прийняття припису №25/4.7-03 від 11.03.2016 року;
- скасувати припис Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №25/4.7-03 від 11.03.2016 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що Головним управлінням управління Держпраці у Дніпропетровській області було проведено позапланову перевірку ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», за результатами якої складено акт перевірки № 44/4.7-03 та припис №25/4.7-03 від 11.03.2016 року. Даним приписом ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» зобов'язано забезпечити додержання норм ч.3 ст.36 та ст.119 Кодексу законів про працю України стосовно Лушова Д.О. щодо увільнення від роботи зі збереженням робочого місця та середньої заробітної плати як працівникам, призваним на строкову військову службу. Позивач вважає, що висновки, зроблені за результатами перевірки та викладені у акті № 44/4.7-03, а також припис №25/4.7-03 від 11.03.2016 року є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки працівника було правомірно звільнено на підставі пункту 3 статті 36 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла на момент звільнення.
Представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.
Представник відповідача проти позову заперечував, надав письмові заперечення, в яких, зокрема, вказав, що на момент звільнення працівника Лушова Д.О. в Україні, згідно з Указом Президента України №15/2015 від 14.01.2015 року "Про часткову мобілізацію", діяв особливий період, тому на них поширювались гарантії, передбачені частиною 3 статті 119 Кодексу законів про працю України. Також подано клопотання про здійснення розгляду справи у порядку письмового провадження.
Враховуючи обмеженість строку вирішення справи та наявність клопотання від сторін про розгляд справи в письмовому провадженні, суд вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній доказами у письмовому провадженні за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, відповідно до частин 4, 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Указом Президента України № 386/2011 від 06.04.2011 року затверджено "Положення про Державну інспекцію України з питань праці".
Відповідно до пункту 1 Положення № 386/2011 Державна інспекція України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, на випадок безробіття в частині призначення нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Як передбачено пунктом 3 Положення № 386/2011 одним із основних завдань Держпраці України є реалізація державної політики з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про працю.
Підпунктом 1 пункту 4 Положення № 386/2011 встановлено, що Держпраці України відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд та контроль за додержанням підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування законодавства про працю з питань трудових відносин, надання гарантій і компенсацій.
Згідно підпункту 5 пункту 6 Положення № 386/2011 Держпраці України для виконання покладених на неї завдань має право здійснювати безперешкодно перевірки у виробничих, службових та адміністративних приміщеннях роботодавців, а також перевірки робочих місць працівників, розташованих поза цими приміщеннями, з метою нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, ознайомлюватися під час проведення перевірок з інформацією, документами і матеріалами та одержувати від роботодавців, необхідні для виконання повноважень Держпраці України копії або витяги з документів, ведення яких передбачено законодавством про працю (у тому числі з питань, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Положення) та законодавством про зайнятість.
Пунктом 7 Положення № 386/2011 передбачено, що Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.
Постановою Кабінету міністрів України "Про утворення територіальних органів Державної інспекції з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" № 100 від 11.02.2015 року утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці за переліком згідно з додатком, в тому числі і Управління Держпраці у Хмельницькій області.
Відповідно до частин 1, 2, 3 Порядку N 390 від 02.07.2012 року, він встановлює процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці у межах повноважень, визначених Конвенціями Міжнародної організації праці N 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року N 1985-IV, та N 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року N 1986-IV, Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2010 року N 1059 "Про затвердження критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності суб'єктами господарювання у частині додержання вимог законодавства про працю та визначається періодичність здійснення планових заходів державного нагляду (контролю)", Положенням про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року N 386.
Право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці.
Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".
Позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".
Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.
Відповідно до частини 6 статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю), у разі виявлення порушень вимог законодавства, складає акт.
Судом встановлено, що у період з 02.03.2016 року по 11.03.2016 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області на підставі наказу №148-П від 01.03.2016 року та направлення на перевірку №35 від 01.03.2016 року було проведено позапланову перевірку додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», за результатами якої складено акт перевірки №44/4.7-03.
В акті перевірки зазначено про порушення ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вимог чинного трудового законодавства, а саме: на момент перевірки звільнення Лушова Д.О. замість увільнення від роботи зі збереженням робочого місця та середнього заробітку позивач порушує умови частини 3 статті 36 Кодексу законів про працю України - підствою для звільнення є «призов на військову службу, направлення на альтернативну службу».
Згідно зі змістом акта перевірки, 21.04.2015 р. Лушов Д.О. був звільнений за його особистою заявою на підставі п.3 ст.36 Кодексу законів про працю України, у зв'язку з призовом на строкову службу (наказ від 21.04.2015 р. №55).
11.03.2016 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області складено припис №25/4.7-03, яким ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» приписано забезпечити здійснити заходи, на виконання вимог ч.3 ст.36, ст..119 Кодексу законів про працю України, стосовно Лушова Д.О. щодо увільнення від роботи зі збереженням робочого місця та середньої заробітної плати як працівникам, призваним на строкову військову службу (військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період).
Вирішуючи заявлений спір, суд зазначає, що згідно з пунктом 3 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.
У відповідності до вимог частин 2 та 3 статті 119 Кодексу законів про працю України працівникам, які залучаються до виконання обов'язків, передбачених законами України "Про військовий обов'язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
За працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Закону України від 15.01.2015 року № 116-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду" було внесено зміни до ст. 39 ЗУ "Про військовий обов'язок і військову службу", відповідно до яких, починаючи з 08.02.2015 року за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, на строк до закінчення особливого періоду , але не більше одного року, зберігалося місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності.
Стаття 1 Закону України "Про оборону України" передбачає, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Крім цього, в статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" надано визначення мобілізації.
Мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.
Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Таким чином, відповідно до вищезазначених норм права, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а у випадку оголошення війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України №15/2015 від 14.01.2015 року "Про часткову мобілізацію" оголошено та проведено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом, який набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України Законом України "Про затвердження Указу "Про часткову мобілізацію" №113-VIII від 15.01.2015 року, який набрав чинності 20.01.2015 року.
Враховуючи вищезазначений Указ Президента України, особливий період, в Україні діяв з 20.01.2015 року по 22.08.2015 року.
Таким чином, оскільки на момент звільнення Лушова Д.О., в Україні згідно з Указом Президента України №15/2015 від 14.01.2015 року діяв особливий період, тому на нього поширювались гарантії, передбачені частиною 3 статті 119 Кодексу законів про працю України.
Крім того, рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 27.09.2016 р. по справі №210/2779/16-ц визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №55 від 21.04.2015 р. про звільнення Лушова Д.О. з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у зв'язку з призовом на військову службу в Збройні сили України; поновлено Лушова Д.О. на роботі з 22.04.2015 року.
За таких обставин, припис Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №25/4.7-03 від 11.03.2016 року складено правомірно, а отже, є таким, що не підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» до Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та скасування припису відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) І.А. Гончарова