Справа № 807/650/16
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2017-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/4889/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Запотічного І.І.,

суддів - Довгої О.І., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Мельничук Б.Б.,

з участю представникіа позивача: Ігнатенко С.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 березня 2017 року у справі № 807/650/16 за позовом Приватного акціонерного товариства «Флекстронікс УА» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Флекстронікс Сервіс УА" звернулося в суд з позовною заявою до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю- від 17.02.2016 р. (в частині вимоги сплатити єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 1 474 651,80 грн.) та рішення про застосування штрафних санкцій № від 17.02.2016 р. (в частині штрафу у розмірі 551 107,45 грн.).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржена вимога про сплату боргу (недоїмки) прийнята відповідачем, в оскаржуваній частині, всупереч норм чинного законодавства. Зокрема, вказує на безпідставності та неправомірності виявлених відповідачем в ході перевірки позивача порушень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" при застосуванні понижуючого коефіцієнту до розміру єдиного внеску. Вважає, що товариство мало право застосовувати у звітних періодах червень, липень та серпень 2015 року понижуючий коефіцієнт до розміру єдиного внеску, оскільки позивачем повною мірою було виконано одночасно усі умови пункту 9-5 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", дотримання яких надає платнику право визначати розмір єдиного внеску із урахуванням понижуючого коефіцієнту. Крім того, оскільки ПАТ "Флекстронікс Сервіс УА" вважає незаконним саме донарахування єдиного внеску у розмірі 1 474 651,80 грн., на яке контролюючим органом була нарахована штрафна санкція у розмірі 551 107,45 грн, а отже вважає, що рішення про нарахування такого штрафу також є незаконним та підлягає скасуванню, як похідне від незаконної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.02.2016 № Ю-.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 березня 2017 року позов ПАТ "Флекстронікс Сервіс УА" задоволено, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю- від 17.02.2016 року в частині вимоги сплатити єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 1 474651, 80 грн.; визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій № від 17.02.2016 року в частині штрафу у розмірі 551 107, 45 грн.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, відповідач Мукачівська ОДПІ ГУ ДФС в Закарпатській області подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

Апелянт повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, однак явки представника в судове засідання не забезпечив, що відповідно до ч.4 ст.196 КАС України не перешкоджає розгляду справи без його участі.

Позивач в запереченні на аеляційну скаргу вважає оскаржувану постанову суду обґрунтованою та законною та просить залишити її без змін.

В судовому засіданні представник позивача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржувану постанову законною та просить залишити її без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скара не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що працівниками Мукачівської ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ "Флекстронікс Сервіс УА", з питань дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, своєчасності, достовірності, повноти нарахування, утримання та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2013 по 31.08.2015 (акт Мукачівської ОДПІ № 2201/17-02/14313783 від 09.11.2015 р., (а.с. 11-17), якою встановлено порушення позивачем, зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 7 пп. "б" п. 9 прим. 5. розділу VIII Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" в зв'язку з чим занижено до сплати в бюджет нараховану суму єдиного внеску 1129549,18 грн. в тому числі за червень 2015 в сумі 10776,88 гри., липень 2015 року в сумі 353238,88 грн. та серпень 2015 року в сумі 765533,42 грн.

На підставі акту перевірки № 2201/17-02/14313783 від 09 листопада 2015 року Мукачівською ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.12.2015 р. за № Ю-, яким відповідач вимагав сплатити єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 1 129 549,18 грн. (а.с.28); та рішення про застосування штрафних санкцій від 08.12.2015 р. за № (а.с.30), яким застосовано штраф у розмірі 489 298,94 грн. за донарахування за результатами перевірки єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 1 129 549,18 грн. .

За результатами адміністративного оскарження вказаних рішень, Головним управлінням ДФС у Закарпатській області скаргу товариства залишено без задоволення (рішення про результати розгляду первинної скарги № 93/10/07-16-10-04-45 від 20.01.2016 р., (а.с.37-42): вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю- від 08.12.2015 р. та рішення про застосування штрафних санкцій № від 08.12.2015 р. скасовано та доручено відповідачеві прийняти та надіслати платнику вимогу про сплату 1 495 748,94 грн. боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску та рішення про застосування 559498,72 грн. штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Відтак за результатами такого адміністративного оскарження, Мукачівською об'єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Закарпатській області було прийнято нові вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.02.2016 р. за № Ю-, яким відповідач вимагає сплатити єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 1 495 748,94 грн. (а.с.43); та рішення про застосування штрафних санкцій від 17.02.2016 р. за № , яким застосовано штраф у розмірі 559 498,72 грн. за донарахування за результатами перевірки єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 1 495 748,94 грн.(а.с.44).

Знову ж не погоджуючись із правомірністю цієї вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій, такі платником також були оскаржені в адміністративному порядку: спочатку до Головного управління ДФС у Закарпатській області (скарга від 29.02.2016 р., (а.с.45-51), а в подальшому до Державної фіскальної служби України (скарга від 28.03.2016 р., (а.с.58-62), проте відповідні скарги ПрАТ "Флекстронікс Сервіс УА" були залишені без задоволення:.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для донарахування контролюючим органом ПрАТ "Флекстронікс Сервіс УА" спірних сум єдиного соціального внеску за звітні періоди червень, липень та серпень 2015 року стало те, що платник у відповідних звітних періодах застосовував понижуючий коефіцієнт до ставок єдиного внеску за червень 2015 року - 0,791, липень 2015 року - 0,819, серпень 2015 року - 0,693 з порушенням вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а саме: у червні 2015 року - допустив заниження коефіцієнта - 0,791, який за даними відповідача склав 0,797; у липні та серпні 2015 року - не виконав умову, згідно якої після застосування коефіцієнта середній платіж на одну застраховану особу в звітному місяці повинен складати не менше ніж середньомісячний платіж на одну застраховану особу платника за 2014 рік. Також Головним управлінням ДФС у Закарпатській області у своєму рішенні від 20.01.2016 р. за № 93/10/07-16-10-04-45 додатково вказано, що оскільки згідно звітів поданих до фіскальних органів за червень, липень та серпень 2015 року міститься додаткова база нарахування єдиного внеску (рядок 2.5 звіту), то платник взагалі не має права застосовувати понижуючий коефіцієнт до ставок єдиного внеску за відповідні звітні періоди.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI (далі по Закон України № 2464-VI) позивач є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно пунктів 1, 4 ч. 2 ст. 6 Закону України № 2464-VІ, в редакції закону на час виникнення спірних правовідносин, платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність до органу доходів і зборів у строки, в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади.

Частиною 8 ст. 9 Закону України № 2464-VІ визначено, що платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.

Колегія суддів зазначає, що з 13 березня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці" від 02 березня 2015 року N 219-VIII.

Зокрема, вказаним Законом доповнено розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" пунктом 9-5, яким, з метою зменшення навантаження на фонд оплати праці, передбачено можливість застосування понижуючого коефіцієнту при обчисленні розміру єдиного внеску.

Даною нормою встановлено, що по 31 грудня 2015 року при нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам та/або при нарахуванні винагороди за цивільно-правовими договорами, допомоги по тимчасовій непрацездатності та допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами розмір єдиного внеску, встановлений частиною п'ятою та абзацом другим частини шостої статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" для платників єдиного внеску, визначених в абзацах другому, третьому, четвертому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, застосовується з понижуючим коефіцієнтом, якщо платником виконуються одночасно такі умови:

а) база нарахування єдиного внеску в розрахунку на одну застраховану особу в звітному місяці (далі - БН(зо) збільшилась на 20 і більше відсотків порівняно з середньомісячною базою нарахування єдиного внеску платника за 2014 рік в розрахунку на одну застраховану особу (далі - СмБН(зо)2014);

б) після застосування коефіцієнта середній платіж на одну застраховану особу в звітному місяці (далі - СП(зо)м) складе не менше ніж середньомісячний платіж на одну застраховану особу платника за 2014 рік (далі - СмП(зо)2014);

в) кількість застрахованих осіб у звітному місяці, яким нараховані виплати, не перевищує 200 відсотків середньомісячної кількості застрахованих осіб платника за 2014 рік (далі - СмК(зо)2014). Ця умова не застосовується до платників єдиного внеску, визначених в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону.

Зазначеною нормою також визначено формулу розрахунку понижуючого коефіцієнту, його розмір та обов'язок платника зазначити про його застосування у звіті.

Таким чином, якщо платником єдиного внеску одночасно дотримано перелічених вище трьох умов (окрім платників до яких не застосовується третя умова), такий платник має право застосовувати визначений вищевказаною нормою понижуючий коефіцієнт.

Разом з тим будь-яких інших умов для застосування понижуючого коефіцієнта законодавством не передбачено.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем, на виконання вимог п. 4 ч. 2 ст. 6 та п. 9-5 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 2464-VІ, у 2015 році було подано звітність за червень, липень та серпень 2015 року про нарахування єдиного внеску з понижуючим коефіцієнтом до ставки єдиного внеску відповідно у розмірах 0,791, 0,819 та 0,693.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, наявними у матеріалах справи звітами про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування поданих позивачем за період січень - грудень 2014 року (а.с.71-107) та за період червень - серпень 2015 року (а.с.108-122), а також бухгалтерськими довідками від 03 жовтня 2016 року за № 1, № 2, № 3 та № 4 (а.с.155-161) підтверджується, що в спірних періодах (червень - серпень 2015 року), позивачем дотримано вищевказані умови, передбачені пунктом 9-5 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 2464-VІ, а саме:

база нарахування єдиного внеску в розрахунку на одну застраховану особу у вказані звітні місяці збільшилась на 20 і більше відсотків порівняно з середньомісячною базою нарахування єдиного внеску платника за 2014 рік в розрахунку на одну застраховану особу - у позивача збільшилась у червені 2015 року на 27 відсотків, у липні 2015 року на 21 відсоток та у серпні 2015 року на 43 відсотка;

-після застосування коефіцієнта середній платіж на одну застраховану особу в звітних місяцях склав не менше ніж середньомісячний платіж на одну застраховану особу платника за 2014 рік - у позивача у червні 2015 року склав 1061,98 грн., у липні 2015 року склав 1055,95 грн. та у серпні 2015 року склав 1055,39 грн., в той час як у 2014 році середньомісячний платіж на одну застраховану особу у позивача складав тільки 1052,85 грн.

- кількість застрахованих осіб у звітних місяцях, яким нараховані виплати, не перевищувала 200 відсотків середньомісячної кількості застрахованих осіб платника за 2014 рік - у позивача цей показних у червні 2015 року становив 126,74 відсотків , у липні 2015 року становив 144,93 відсотки та у серпні 2015 року становив 156,10 відсотків.

Посилання апелянта на те, що позивачем не було виконано умову згідно якої після застосування коефіцієнта середній платіж на одну застраховану особу в звітному місяці повинен складати не менше ніж середньомісячний платіж на одну застраховану особу платника за 2014 рік є необгрунтованим, оскільки таке твердження повністю спростовується наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами.

Так, з наявних у справі звітності щодо нарахування єдиного внеску за період червень, липень та серпень 2015 року та відповідних показників згідно даних акту перевірки № 2201/17-02/14313783 від 09.11.2015 року, вбачається розбіжність у розрахунках при визначені понижуючого коефіцієнту до ставки єдиного внеску здійснених платником та відповідачем, що виникла внаслідок застосування різної методології, оскільки контролюючий орган під час визначення зазначених показників та, як наслідок, понижуючого коефіцієнту брав до уваги сумарну кількість застрахованих осіб, яким нараховані виплати (у кожному місяці в 2014 році та окремо звітному місяці), зменшену на кількість працюючих інвалідів (у кожному місяці в 2014 році та окремо звітному місяці). Так само відповідачем не бралася до уваги сума нарахованої заробітної плати працюючих інвалідів.

Разом з тим суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що при визначені показників, які лягають в основу формули обчислення понижуючого коефіцієнту, також слід враховувати кількість працюючих інвалідів та суми виплаченої їм заробітної плати, що обкладаються єдиним соціальним внеском, оскільки Закон визначення вказаних показників прив'язує до показника "сумарна кількість застрахованих осіб, яким здійсненні виплати" до яких законодавець відносить і працюючих інвалідів.

Крім цього матеріалами справи підтверджується (довідками від 03.10.2016 року за № 1, № 2, № 3 та № 4), що позивач у звітних періодах червень, липень та серпень 2015 року понижуючий коефіцієнт до ставки єдиного внеску за працюючих інвалідів не застосовував.

Колегія суддів зазначає, що пункт 9-5 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 2464-VІ містить виключний перелік умов - обставин, за яких не дозволяється застосування понижуючого коефіцієнту, разом з тим, проведення працівникам виплат заробітку, які є меншими, ніж розмір мінімальної заробітної плати, а також здійснення відповідно до передостаннього абзацу частини п'ятої статті 8 цього Закону донарахувань єдиного внеску до рівня мінімальної заробітної плати не відноситься до вищевказаних обставин.

Так, правилами вказаного абзацу частини п'ятої статті 8 Закону встановлено, що у разі якщо база нарахування єдиного внеску (крім винагороди за цивільно-правовими договорами) не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та ставки єдиного внеску, встановленої для відповідної категорії платника.

Тобто, вищевказана норма зобов'язує роботодавця при виплаті заробітної плати працівнику, розмір якої не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, сплатити нарахований єдиний внесок виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за відповідний місяць.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у разi, якщо роботодавцем здійснюється донарахування сум єдиного внеску до розмiру мiнiмальної заробiтної плати, то коефiцiєнт не застосовується лише до суми рiзницi мiж мiнiмальною заробiтною платою та фактично нарахованою заробiтною платою. Однак, проведення таких донарахувань у жодному разі не позбавляє платника права на застосування понижуючого коефіцієнту до фактично нарахованих сум заробітної плати.

Таким чином колегія суддів вважає, що після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці" від 02 березня 2015 року № 219-VIII позивач набув право на застосування понижуючого коефіцієнту до розміру єдиного внеску, зокрема, у червні 2015 позивач мав право на застосування понижуючого коефіцієнту у розмірі 0,789, у липні 2015 року позивач мав право на застосування понижуючого коефіцієнту у розмірі 0,824 та у серпні 2015 року позивач мав право на застосування понижуючого коефіцієнту у розмірі 0,699.

З врахуванням наведеного колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про помилковість та протиправність висновків Мукачівської ОДПІ щодо заниження позивачем розміру єдиного внеску при застосуванні понижуючого коефіцієнту та, як наслідок, щодо донарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 1 474 651,80 грн., а тому позов ПАТ «Флекстронікс Сервіс УА» підставно задоволено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу Мукачівської ОДПІ ГУ ДФС в Закарпатській області слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 160 ч.3, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС в Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 березня 2017 року в справі № 807/650/16 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
В. М. Каралюс

Повний текст судового рішення виготовлено 21.06.2017р.