Справа № 316/424/17
Суддя: Капустинський М. В.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 316/424/17
Провадження № 2-а/316/95/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі:

головуючого судді: Капустинського М.В.,

секретаря судового засідання: Терещенко О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Енергодар справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з адміністративною позовною заявою до відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області, в якому зазначив наступне:

В 2014 році він вимушено покинув своє фактичне місце проживання в Донецькій області у зв'язку з тим, що його населений пункт знаходиться на території проведення антитерористичної операції, де не працюють ні установи банку, ні інші державні органи України, у зв'язку з чим він та його сім`я переїхали проживати до міста Енергодара. 10.11.2014 року в УПСЗН (відповідача по справі), позивач отримав Довідку №000228 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. В листопаді 2015 року він звернувся до УПСЗН (відповідача по справі) про продовження терміну дії зазначеної довідки, однак відповіддю №2760 від 25.11.2015 року йому було відмовлено у продовженні терміну дії довідки з підстав того, що позивач працює на ДТЕК Запорізька ТЕС. Позивач зазначає, що він вдруге звернувся за довідкою до відповідача 27.01.2017 р., однак також отримав відмову № 343 від 08.02.2017 року за тих же обставин. Позивач вважає зазначену відмову протиправною, оскільки він звільнився з ДТЕК Запорізька ТЕС за власним бажанням про що видано відповідний наказ №121-к від 24.02.2017 року, його дружина та донька визнано відповідачем як внутрішньо переміщеними особами від 02 листопада 2016 року, зі своєю сім'ю він спільно проживав за адресою в АДРЕСА_1, який покинув разом з родиною у зв'язку з загрозою для свого життя. Посилання відповідача на відмову з підстав міста роботи вважає безпідставними.

Просить суд:

-Визнати протиправним рішення Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради від 08 лютого 2017 року про відмову у видачі йому довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи;

-Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради видати йому довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відповідно до ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»;

-Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради на його користь суму сплаченого судового збору в розмірі 640 гривень 00 копійок.

В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду, через канцелярію, письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити (а.с.35).

У судове засідання не з'явився відповідач - УПСЗН Енергодарської міської ради, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить підпис на рекомендованому поштовому листі, будь-яких заяв, клопотань до суду не надав.

У зв'язку з неявкою всіх сторін, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч.1 ст.41 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків:

Вислухавши думку сторін, дослідив матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків:

Згідност.19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяли лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідност.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. ст.69, 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободі в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, рішення, дії чи бездіяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб можуть бути оскаржені до суду в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього закону. Також зазначений Законом містить й порядок взяття на облік як внутрішньо переміщену особу.

Згідно ч.2 ст.4 зазначеного Закону, підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, який, відповідно до п.1, регулює механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно п.2 зазначеного Порядку, для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, внутрішньо переміщена особа звертається з заявою про взяття на облік, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).

Пунктом 3 зазначеного Порядку, визначено інформацію, яку повинна містити заява про взяття на облік як внутрішньо переміщену особу.

В пункті 4 Порядку зазначено, що під час подання заяви про взяття на облік заявник пред'являє документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини. У разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв'язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення (військовий квиток з відомостями щодо проходження військової служби; трудова книжка із записами про трудову діяльність; документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно; свідоцтво про базову загальну середню освіту; атестат про повну загальну середню освіту; документ про професійно-технічну освіту; документ про вищу освіту (науковий ступінь); довідка з місця навчання; рішення районної, районної у мм. Києві чи Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування; медичні документи; фотографії; відеозаписи тощо).

Згідно Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи - є відповідна довідка.

В паспорті позивача (а.с.4-8), як громадянина України, зазначено зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, згідно Свідоцтва про право власності на житло, позивачу належить на праві спільної часткової власності 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.17). В договорі купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_2 від 06.02.2008 року (а.с.18-19) також зазначено місце проживання позивачу по справі: АДРЕСА_1, крім того, за зазначеним Договором, позивач придбав у власність й квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

Тобто, відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII позивач підпадає під статус внутрішньо переміщеної особи.

Позивач зазначає своє фактичне місце проживання: АДРЕСА_3

Згідно відповіді від 25.11.2015 року № 2760 (а.с.23), позивачу було відмовлено у продовжені терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи та зазначено, що з підстав визначених ч.11 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», який діяв станом до 24.12.2015 року, що свідчить про те, до позивачу видавалась довідка, що він є внутрішньо переміщеною особою.

Згідно відповіді від 08.02.2017 року за №343 Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради також з посиланням на те, що позивач з 03.12.2012 року працює на постійному місці роботи в ДТЕК «Запорізька ТЕС», а також на п.1 ч.10 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII - відмовлено у видачі довідки про внутрішньо перемішену особу.

Однак, частиною 10 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (зі змінами), визначено підстави відмови у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а саме:

1) відсутність обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначені у статті 1 цього Закону;

2) у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки;

3) заявник втратив документи, що посвідчують його особу, до їх відновлення;

4) у заявника немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені частиною сьомою цієї статті;

5) докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв'язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, не доводять факту проживання заявника на території зазначеної адміністративно-територіальної одиниці.

Особа має право звернутися із заявою повторно, якщо у неї з'явилися підстави, визначені у статті 1 цього Закону, або усунуті підстави для відмови у видачі довідки, передбачені цією статтею, чи оскаржити рішення про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи до суду.

Також, в п.8 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, зазначено, що заявнику може бути відмовлено у видачі довідки у разі, коли:

1) відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, зазначені у статті 1 Закону;

2) у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки;

3) заявник втратив документи, що посвідчують особу (до їх відновлення);

4) у документі заявника, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені абзацом другим пункту 4 цього Порядку;

5) докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв'язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, не підтверджують такого факту.

Частиною 1 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, зазначено, підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1) подала заяву про відмову від довідки;

2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;

3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;

4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;

5) подала завідомо недостовірні відомості.

Інших підстав відмови у скасуванні дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, Законом не передбачено.

Крім того, згідно Довідок № 277 від 02 листопада 2016 року, дружина позивача (а.с.12) - ОСОБА_2 та донька позивача (а.с.13) - ОСОБА_3 взяті на облік відповідачем як внутрішньо перемішені особи (а.с.15, 16). В зазначених довідках, зазначено зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - АДРЕСА_1, тобто таке ж як і у позивача по справі.

Отже, судом встановлено, що позивач є громадянин України, який перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті тимчасової окупації території на якій позивач зареєстрований та проживав зі своєю сім'єю, має відмітку про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, позивач фактично проживає в місті Енергодарі, тобто звернувся до належного відповідача, а отже, відповідно до Закону, позивач відноситься до внутрішньо переміщеної особи, у зв'язку з чим, суд прийшов до висновку про безпідставність та неправомірність відмови позивачу у видачі довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи, а отже вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд про стягнення з відповідача понесених судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.98 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Згідно квитанції від 24.03.2017 року, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 640,00 грн. (а.с.1)

Враховуючи, що позивачем заявлені вимоги немайнового характеру, та суд прийшов до висновку про їх задоволення, суд, з урахуванням ст. 94 КАС України, приходить до висновку, що вимоги позивача частині стягнення на його користь судових витрат також підлягають задоволенню та з Державного бюджету України на користь позивача підлягає стягненню розмір сплаченого судового збору в сумі 640 гривень 00 копійок.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 6, 9, 11, 41, 94, 98, 99, 158-163, 167,186 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинення певних дій - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним рішення Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області про відмову у видачі ОСОБА_1 довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради Запорізької області видати ОСОБА_1 довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відповідно до ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відшкодувати з Державного бюджету України, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, судові витрати у вигляді суми сплаченого судового збору в розмірі 640 гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подано протягом десяти днів з дня її проголошення до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Енергодарський міський суд Запорізької області з одночасним надсиланням її копії, особою яка подає апеляційну скаргу, до суду апеляційної інстанції.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженніапеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Особа, яка бере участь у справі, а також особа, яка не брала участі у справі, але щодо якої суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси чи обов'язки, може отримати в суді, де знаходиться адміністративна справа, копію рішення, що є в матеріалах цієї справи, ухваленого адміністративним судом будь-якої інстанції.

Суддя М. В. Капустинський