Справа № 712/14087/16-а
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2017-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

16 червня 2017 року К/800/14703/17

Суддя Вищого адміністративного суду України А.Ф. Загородній,

розглянувши матеріали касаційної скарги Незалежної первинної профспілки Центрального регіону

на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2017 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року

у справі № 712/14087/16-а

за позовом Незалежної первинної профспілки Центрального регіону

до Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради , Старший інспектор Управління з питань державної реєстрації Департаменту організіційного забезпечення Черкаської міської ради Пустовіт Ярослава Петрівна в особі старшого інспектора Управління з питань державної реєстрації Департаменту організіційного забезпечення Черкаської міської ради Пустовіт Ярослави Петрівни

про зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

До Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Незалежної первинної профспілки Центрального регіону на постанову Соснівського районного суду м.Черкаси від 25 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року, яка ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 05 травня 2017 року залишена без руху, а особі, яка її подала надано строк до 26 травня 2017 року для усунення її недоліків.

На виконання вимог ухвали скаржник надіслав усунення недоліків.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Незалежна первинна профспілка Центрального регіону , не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, подала касаційну скаргу.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої та апеляційної інстанції виходили з того, що відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-ІV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Закон №1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року (справа №657цс11) міститься такий висновок щодо застосування статті 7 Закону № 1382-IV у подібних правовідносинах.

Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до статті 7 Закону № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1)позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4)оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон №1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з наведеного суди дійшли висновку про відмову в задоволенні позову враховуючи те, що позивачем не було подано Департаменту організаційного забезпеченні Черкаської міської ради необхідних документів для зняття з реєстрації місця проживання: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, а саме відповідного рішення суду, що було підставою для відмови у знятті з реєстрації місця проживання.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України справа № 21-1438а15.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, також у випадках, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, які відповідають судовій практиці Верховного Суду України у цій категорії справ, а саме в постанові від 16 січня 2012 року справа №657цс11 та від 01 березня 2016 року справа №21-5446а15, дана касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Незалежної первинної профспілки Центрального регіону на постанову Соснівського районного суду м.Черкаси від 25 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року у справі за позовом Незалежної первинної профспілки Центрального регіону до Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради , Старший інспектор Управління з питань державної реєстрації Департаменту організіційного забезпечення Черкаської міської ради Пустовіт Ярослава Петрівна в особі старшого інспектора Управління з питань державної реєстрації Департаменту організіційного забезпечення Черкаської міської ради Пустовіт Ярослави Петрівни про зобов'язання вчинити певні дії,.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, строки та з підстав, передбачених главою третьою розділу ІV Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

Вищого адміністративного А.Ф. Загородній

суду України