Справа № 810/3894/16
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2017 року м.Київ 810/3894/16

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді - Панової Г.В., суддів: Василенко Г.Ю., Панченко Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання: Тятькова І.А.,

представників сторін:

від позивача - Антохов Я.С.,

від відповідача - 1 - Василенко Л.Г.,

від відповідача - 2 - не з'явились,

від третьої особи - не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка"

до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області,

Кабінету Міністрів України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Міністерство фінансів України

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Аніка" з позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області, Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Міністерство фінансів України в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення (лист) ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 15.04.2016 вих. № 3105/10/10-13-11-02-10;

- визнати незаконною бездіяльність Кабінету Міністрів України з 01.03.2016, яка полягає у неприйнятті правового акту Кабінету Міністрів України про скасування наказу Міністерства фінансів України від 22.09.2014 № 958 та у незабезпеченні перегляду та приведенні Міністерством фінансів України свого наказу № 958 від 22.09.2014 у відповідність із Законом України від 28.12.2014 № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи";

- зобов'язати Державну податкову інспекцію у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області прийняти подані Товариством з обмеженою відповідальністю "Аніка" копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за податковий період календарний місяць березень 2016 року, з включенням відомостей з них до облікових даних щодо цього товариства у інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України;

- зобов'язати Кабінет Міністрів України прийняти нормативно-правовий акт, необхідний для реалізації Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" та забезпечити перегляд та приведення Міністерством фінансів України свого наказу від 22.09.2014 № 958 у відповідність з цим Законом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.06.2017 позовну заяву у частині позовних вимог до Кабінету Міністрів України, залишено без розгляду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області було відмовлено у прийнятті копій записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за березень 2016 року, які були надані позивачем контролюючому органу, на підставі того, що Податковим кодексом України не встановлено обов'язку платника податків з 01.01.2015 подавати реєстри виданих та отриманих податкових накладних до контролюючого органу.

Позивач не погоджується з вказаними висновками контролюючого органу районного рівня оскільки вважає, що подання контролюючому органу копій записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за відповідний звітний період є безпосереднім обов'язком платника податків, встановленим Порядком ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 22.09.2014 № 958, який прийнятий на підставі та на виконання вимог Податкового кодексу України, і який є невід'ємною частиною податкового законодавства.

Позивач стверджує, що відсутність у Податковому кодексі України норми про обов'язок платника податків подавати копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за відповідний звітний період не свідчить про відсутність підстав для виконання вказаного обов'язку, оскільки такий обов'язок чітко встановлений наказом Міністерства фінансів України від 22.09.2014 № 958.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову, у яких зазначив, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII було введено систему електронного адміністрування податку на додану вартість, яка забезпечує автоматичний облік у розрізі платників суми податку, що міститься у виданих та отриманих податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних та одночасно скасовано положення Податкового кодексу України щодо подання до контролюючого органу копій реєстрів виданих та отриманих податкових накладних.

Відповідач також звертає увагу на те, що реєстри виданих та отриманих податкових накладних не є податковою звітністю, а тому обов`язок щодо їх подання до контролюючого органу відсутній. У зв'язку з цим відповідач вважає, що Державна податкова інспекція у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області правомірно зазначила в оспорюваному листі про відсутність у позивача обов'язку подавати копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за березень 2016 року.

Відповідач також звертав увагу суду, що у разі наявності суперечностей між нормами Податкового кодексу України та Порядку ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних (затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22.09.2014 № 958) слід керуватись нормами Податкового кодексу, оскільки останній має вищу юридичну силу.

За наведених обставин, відповідач стверджує, що посадові особи податкового органу діяли в межах повноважень та у спосіб, що встановлені нормами чинного законодавства України.

Крім того, від Міністерства фінансів України до суду надійшли письмові пояснення на адміністративний позов в яких останнім зазначено, що зміна редакції Податкового кодексу України та звільнення внаслідок цього платників податків від обов'язку подавати контролюючому органу копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних нівелює такий обов'язок, визначений у підзаконному правовому акті, а саме - Наказі № 958.

Разом з цим, Міністерство фінансів України звертало увагу суду на те, що позивачем в адміністративному позову не було наведено жодних доводів, які б підтверджували, що неприйняття контролюючим органом копій записів у реєстрах виданих та отриманих видаткових накладних порушує права, свободу чи інтереси позивача.

Зауважив, що наказ № 958 не було скасовано, оскільки його скасування не відобразиться на діяльності суб'єктів господарювання - платників податку на додану вартість, які відповідно до кодексу з 01.01.2015 не ведуть реєстр.

За наведених обставин, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

У судове засідання призначене на 12.06.2017 з'явились уповноважені представники позивача та Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області.

Інші особи, що беруть участь у справі явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечили та будь яких заяв або клопотань до суду не надали. При цьому, судом встановлено, що про дату, час та місце судового розгляду справи всі учасники судового процесу були повідомлені належним чином та у передбачений законодавством строк, що підтверджується даними наявних у справі доказів.

З огляду на зазначене, керуючись приписами статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд протокольною ухвалою вирішив провести судовий розгляд справи за даною явкою.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені в адміністративному позові та наполягав на тому, що ТОВ "Аніка" зобов'язане подавати в електронному вигляді копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних до контролюючого органу щомісяця відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 22.09.2014 № 958 та просив позов задовольнити.

Представник відповідача підтримав доводи викладені у письмових запереченнях та просив суд у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аніка" є юридичною особою та зареєстровано в якості платника податку на додану вартість.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 квітня 2016 року позивач подав до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області лист № 98/04-16 (вх..№ 5595 від 15.04.2016), до якого долучив електронний носій інформації (USB флеш-накопичувач) з записаною на ньому копією записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за березень 2016 року (а.с. 50).

За результатом розгляду вказаного листа, Державна податкова інспекція у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області надала відповповідь викладену у листі від 15.04.2016 № 3105/10/10-13-11-02-10 (а.с. 51).

Як вбачається зі змісту вказаного листа, контролюючий орган роз'яснив платнику податків, що у зв'язку зі змінами, внесеними до Податкового кодексу України Законом України від 28.12.201 №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", починаючи з січня 2015 року платники податку не зобов'язані подавати до контролюючого органу копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних.

Не погоджуючись зі змістом вказаного рішення та вважаючи його таким, що не відповідає вимогам чинного податкового законодавства і порушує права та інтереси ТОВ "Аніка", позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Законодавчим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів є Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI.

Зі змісту пункту 201.15 статті 201 Податкового кодексу України в редакції чинній до 01.01.2015 вбачається, що платник податку зобов'язаний був вести реєстри виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді та щомісячно подавати до контролюючого органу копії записів у них.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року № 71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015, було внесено зміни до положень Податкового кодексу України, у тому числі і до пункту 201.15 статті 201 Податкового кодексу України.

Так, зокрема, з 01.01.2015 пунктом 201.15 статті 201 Податкового кодексу України зведені результати обліку операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об'єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з розділом V Кодексу, відображаються платником податку в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

Отже, з аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що з 01.01.2015 Податковим кодексом України не передбачено обов'язку платників податків подавати контролюючому органу копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за відповідний звітний період.

Разом з цим, згідно з пунктом 1 Розділу І Порядку ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 958 від 22.09.2014 (далі - Порядок № 958) реєстр є формою для запису (реєстрації) виданих та отриманих податкових накладних.

Пунктом 2 Розділу І Порядку № 958 встановлено, що реєстр ведеться особами, зареєстрованими як платники податку на додану вартість.

Приписами пункту 3 Розділу І Порядку № 958 передбачено, що реєстр ведеться в електронному вигляді у затвердженому форматі та за власним бажанням платника у паперовому вигляді.

Платники податку щомісяця в строки, передбачені для подання податкової звітності (календарний місяць), у тому числі ті платники податку, для яких встановлено звітний податковий період - квартал, подають контролюючому органу копії записів у Реєстрах за такий період в електронному вигляді. Копії записів у Реєстрах подаються за допомогою телекомунікаційних мереж загального користування з використанням надійних засобів електронного цифрового підпису (за умови отримання їх у визначеному законодавством України порядку) у затвердженому форматі.

З огляду на зазначене, вказаним Порядком № 958 дійсно передбачено обов'язок платників податків подавати до податкового органу копії записів у реєстрах виданих та отриманих видаткових накладних.

Водночас, змінами, внесеними до Податкового кодексу України Законом України від 28.12.2014 №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи", впроваджено систему електронного адміністрування ПДВ, яка забезпечує автоматичний облік в розрізі платників суми податку, що містяться у виданих та отриманих податкових накладних/розрахунках корегування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних (пункт 201.1 ст.201 Податкового кодексу), та одночасно скасовано норму Податкового кодексу щодо подання до податкового органу копій реєстрів виданих та отриманих податкових накладних (пункт 201.15 ст.201 Податкового кодексу)

Тобто, з наведеного вбачається, що положеннями Податкового кодексу України (чинними на час виникнення спірних правовідносин) не передбачено обов'язку платників податків подавати контролюючому органу разом з податковою звітністю копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за відповідний звітний період.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону Кабінет Міністрів України було зобов'язано протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Отже, вказані обставини, свідчать про те, що норми Порядку ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 958 від 22.09.2014 повинні бути узгоджені з нормами Податкового кодексу України.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що вказана конкуренція норм може бути вирішена за загальнотеоретичними правилами розгляду колізій, а саме: ієрархічні колізії при суперечності правових норм підлягають подоланню шляхом застосування колізійного принципу lex superior derogat inferiori (лат. "вищий за силою закон відміняє закон, нижчий за силою"). Колі зійний принцип lex superior ґрунтується на закономірностях побудови ієрархічної системи законодавства та принципі законності, який у тому числі передбачає, що норми акта нижчестоящого органу не повинні суперечити нормам акта вище стоящого органу, а отже, у випадку колі зії саме норма акта вищестоящого органу і повинна бути застосована. Таким чи ном, колізійний принцип lex superior варто розглядати як конкретизацію принципу законності в правозастосовній сфері.

При цьому, суд звертає увагу на те, що у самому наказі Міністерства фінансів України № 958 від 22.09.2014 чітко вказано, що він прийнятий відповідно до пункту 201.15 статті 201 розділу V Податкового кодексу України, редакція якого станом на 22.09.2014 передбачала обов'язок платника податків подавати контролюючому органу копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за звітний період в електронному вигляді.

Зміна редакції Податкового кодексу України та звільнення внаслідок цього платників податків від обов'язку подавати контролюючому органу копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних нівелює такий обов'язок, визначений у підзаконному правовому акті, а саме - Порядку № 958.

Аналогічна правова позиція визначена також приписам пункту 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, яким передбачено, що у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Крім того, суд також звертає увагу, що згідно з пунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України саме вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Отже, наведене свідчить про те, що права та обов'язки як податкових органів, так і платників податків встановлюються виключно на рівні Податкового кодексу України.

Податковий кодекс України не містить положень, які б надавали можливість в межах інших нормативно-правових актів встановлювати додаткові права та обов'язки для платників податків, які не передбачені в Кодексі.

Таким чином, з огляду на зазначене, суд констатує, що будь-яким іншим нормативно-правовим актом у сфері податкового законодавства, зокрема, в даному випадку Порядком № 958, не можуть встановлюватись додаткові права та обов'язки для платників податків.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що платники податків, починаючи з 01.01.2015 не зобов'язані подавати контролюючому органу копії записів в реєстрах виданих та отриманих податкових накладних, оскільки такий обов'язок не передбачений в межах Податкового кодексу України.

Разом з цим, суд також звертає увагу, що нормами Податкового кодексу України не встановлено обов'язку і податкових органів приймати у платників податків копії записів в реєстрах виданих та отриманих податкових накладних, що відповідно, свідчить про відсутність механізму подачі-прийому вказаних документів.

Під час розгляду справи позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які обґрунтовують його позицію щодо наявності у ТОВ "Аніка" обов'язку подавати контролюючому органу копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за відповідний звітний період.

Крім того, присутній у судовому засіданні представник позивача не надав суду пояснень відносно того, якими саме положеннями Податкового кодексу України встановлено обов'язок платника податків подавати копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за відповідний звітний період, а також щодо того в які саме інформаційні бази даних Державної фіскальної служби України мають бути внесені відомості з відповідних записів, не надав пояснень і щодо того, чи існують такі бази даних взагалі та яким нормативним чи відомчим актом передбачено ведення таких баз.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київські області було правомірно відмовлено позивачу у прийнятті копій записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за березень 2016 року.

При цьому, суд не приймає доводи позивача відносно того, що відповідачем було порушено передбачений законом обов'язок платника податків дотримуватись податкового законодавства, в тому числі подавати до контролюючого органу копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних, оскільки по-перше, як вже зазначалось, починаючи з 01.01.2015 такий обов'язок не передбачений в межах Податкового кодексу України, а по-друге, позивач ані в адміністративному позові, ані під час судового розгляду справи не надав суду жодних доводів, які негативні наслідки має для позивача не у прийняття контролюючим органом копій записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за березень 2016 року.

Враховуюче викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування рішення (листа) ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 15.04.2016 вих. № 3105/10/10-13-11-02-10 є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Суд також критично оцінює доводи позивача про те, що оскаржуваним рішенням (листом) відповідач надав ТОВ "Аніка" податкову консультацію.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкова консультація - це допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Відповідно до пункту 52.1 статті 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Згідно з пунктом 52.3 статті 52 Податкового кодексу України за вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі. Консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов'язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

У силу приписів пункту 52.4 статті 52 Податкового кодексу України консультації, крім узагальнюючих, надаються: в усній формі - контролюючими органами; у письмовій або електронній формі - контролюючими органами в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональними територіальними органами, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, та підлягають обов'язковому розміщенню на сайті контролюючого органу, який надав консультацію, протягом 10 календарних днів після дня їх надання без зазначення найменування (прізвища, ім'я, по батькові) платника податків та його податкової адреси.

Отже, податкові консультації надаються контролюючими органами за окремим зверненням платника податків, яке містить вимогу про надання роз'яснень з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

При цьому контролюючі органи районного рівня податкові консультації з вказаних питань надають виключно в усній формі.

У свою чергу, позивач зазначає, що не звертався до відповідача за податковою консультацією.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що надана відповідачем відповідь за наслідками прийняття та обробки листа позивача від 15.04.2016 № 98/04-16 (вх. № 5595/10) не є податковою консультацією у розумінні чинного податкового законодавства.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача прийняти подані ТОВ "Аніка" копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за податковий період календарний місяць березень 2016 року, з включенням відомостей з них до облікових даних щодо цього товариства у інформаційних базах даних ДФС, суд зазначає, що вказана вимога є похідною від вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішення (листа) Києво-Святошинської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області від 15.04.2016 вих. № 3105/10/10-13-11-02-10

Відтак, відмова у задоволенні первинних позовних вимог є підставою для відмови у задоволенні й похідних від них вимог.

При цьому, суд вважає за необхідне також зазнати, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з підпунктом 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Разим з цим, суд зазначає, що жодним актом законодавства не передбачено обов'язку контролюючих органів щодо включення відомостей з поданих платником податків копій записів у реєстрах виданих та отриманих видаткових накладних до облікових даних такого платника податків у інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України.

Таким чином, судом не встановлено правових підстав для спонукання відповідача вчинити дії, не передбачені законодавством, оскільки наведене є прямим порушенням частини 1 статті 19 Основного Закону.

Крім того, згідно з вимогами чинного законодавства передумовою задоволення позову про спонукання відповідача вчинити певні дії є:

або наявність нормативно-правового акта, яким передбачений обов'язок особи вчинити такі дії, від здійснення чого вона ухиляється,

або факт об'єктивного порушення права позивача внаслідок невчинення таких дій, підтверджений належними доказами.

Наявність будь-якої з цих умов позивачем під час розгляду справи суду не доведена.

У свою чергу, статтею 55 Конституції України, передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Конституційний Суд України в рішенні у справі за конституційним зверненням громадян ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) від 25 грудня 1997 р. зазначив, що частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Аналогічна правова позиція закріплена і в Кодексі адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За приписами частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, за змістом вказаних норм порушення права чи законного інтересу або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду. Якщо в результаті розгляду справи виявиться, що порушення відсутнє, суд відмовляє в позові.

Під час розгляду справи судом не встановлено порушення будь-яких прав позивача у зв'язку з прийняттям рішення про відмову в прийнятті копій записів у реєстрах виданих та отриманих видаткових накладних за березень 2016 року, поданих ТОВ "Аніка". Жодних доказів, які б свідчили про конкретні порушення відповідачем прав, свобод та/або інтересів підприємства, позивач суду не надав.

Таким чином, вказані обставини, також свідчать про правомірність прийнятого рішення (лист) ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від від 15.04.2016 вих. № 3105/10/10-13-11-02-10 та безпідставність позовної вимоги щодо зобов'язання ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області включити відомості з поданих ТОВ "Аніка" копій записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за податковий період календарний місяць березень 2016 року, до облікових даних щодо цього товариства у інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідні позовні вимоги є також необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, покладений на суб`єкта владних повноважень даною нормою тягар доказування правомірності своїх рішень не звільняє позивача від обов`язку доказування власних тверджень чи заперечень.

У ході розгляду справи позивачем не доведено фактів протиправності оскаржуваного рішення та не зазначено яким чином це рішення порушує права, свободи та/або законні інтереси підприємства.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Оскільки відповідачами не понесено судових витрат, судові витрати стягненню на користь відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову в частині вимог про визнання незаконним та скасувати рішення (лист) ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 15.04.2016 вих. № 3105/10/10-13-11-02-10; зобов'язання Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області прийняти подані Товариством з обмеженою відповідальністю "Аніка" копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за податковий період календарний місяць березень 2016 року, з включенням відомостей з них до облікових даних щодо цього товариства у інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Панова Г. В.

Суддя Василенко Г.Ю.

Суддя Панченко Н.Д.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 19 червня 2017 р.