Справа № 820/7237/16
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 р.Справа № 820/7237/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , П'янової Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Городової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2017р. по справі № 820/7237/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТЕР-М" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення- рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "АСТЕР-М", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив суд скасувати податкове повідомлення - рішення № від 16.09.2016 року, яким позивачу збільшена сума податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 652801,50 грн., з яких 435201,00 грн. - основний платіж, 217600,50 грн.- штрафна (фінансова) санкція.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2017р. адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "АСТЕР-М" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення було задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 16.09.2016 року №.

Стягнуто з Головного управління ДФС у Харківській області (код 39599198) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АСТЕР-М" (код 35590228) сплачений судовий збір в сумі 9762 (дев'ять тисяч сімсот шістдесят дві) грн. 03 коп.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції в зв'язку з ненаданням належної правової оцінки обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2017р. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 06.06.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "АСТЕР-М" зареєстровано виконавчим комітетом Харківської міської ради 18.12.2007 року за № 1 038939. Знаходиться на податковому обліку у Київській ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області з 19.12.2007 року, зареєстровано платником податку на додану вартість відповідно до свідоцтва № 200064628, виданого 25.01.2008 року.

Головним управлінням ГУ ДФС У Харківській області проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ "АСТЕР-М" код СДРПОУ 35590228 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.03.2016 року, за наслідками якої складений акт від 01.09.2016 року № 508/20-40- 14-01-08/35590228.

Актом перевірки зафіксовані порушення:п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14,п. 198.3, п. 198.3, п.198.5,п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за грудень 2015 року у сумі 435 201 грн.

16.09.2016 року Відповідачем було винесено податкове повідомлення - рішення № , яким позивачу збільшена сума податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 652801,50 грн., з яких 435201,00 грн. - основний платіж, 217600,50 грн.- штрафна (фінансова) санкція.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що матеріалами справи підтверджено реальний характер спірних фінансово-господарських операцій та з того, що у позивача є в наявності передбачені Податковим кодексом України підстави для віднесення сум податку на додану вартість за цими операціями до складу податкового кредиту з податку на додану вартість.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме акту перевірки від 01.09.2016 року № 508/20-40- 14-01-08/35590228, підставами для висновку про заниження позивачем податку на додану вартість , що підлягає сплаті до бюджету за грудень 2015 року в сумі 435201 грн. стало зменшення суми податкового кредиту за операціями з придбання товару у ТОВ "ХСФ Модус" ТОВ "ТК Портал".

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 07.10.2015 року між ТОВ "ТК ПОРТАЛ" (ПОСТАЧАЛЬНИК) та ТОВ "АСТЕР-М" (ПОКУПЕЦЬ) укладений договір поставки №0710/15, відповідно до п. 1.1. якого визначено, що Постачальник передає у власність Покупця товар в асортименті, кількості і за ціною згідно специфікацій, які є невід'ємною частиною цього договору, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити його на умовах та обсязі, встановленими цим договором.

На виконання умов вищевказаного договору, ТОВ "ТК ПОРТАЛ" в адресу ТОВ "АСТЕР-М" виписана податкова накладна № 9 від 27.11.2015 року на загальну суму 935 602,66 грн. у т.ч. ПДВ - 155 933,78 грн.

В підтвердження факту отримання товару, між ТОВ "ТК ПОРТАЛ" та ТОВ "АСТЕР-М" підписана видаткова накладна № 2711 від 27.11.2015 року на загальну суму поставки товару у розмірі 935 602,66 грн..

В підтвердження факту руху товару від Постачальника до Покупця складені наступні товарно-транспортні накладні: № Р627-1 від 27.11.2015 року, № Р627-2 від 27.11.2015 року, № Р627-3 від 27.11.2015 року, № Р627-4 від 27.11.2015 року, № Р627-5 від 27.11.2015 року, № 27/11-1 від 27.11.2015 року, № Р628-1 від 28.11.2015 року, № Р628-2 від 28.11.2015 року, № Р628-3 від 28.11.2015 року, № Р628-4 від 28.11.2015 року, № Р630 від 30.11.2015 року, № Р630-2 від 30.11.2015 року, № Р630-3 від 30.11.2015 року, № Р630-4 від 30.11.2015 року.

Оплата за поставлений товар ТОВ "АСТЕР-М" була здійснена у повному обсязі, що підтверджується даними платіжних доручень.

02.12.2015 року між ТОВ "ХСФ МОДУС" (ПОСТАЧАЛЬНИК) та ТОВ "АСТЕР-М" (ПОКУПЕЦЬ) укладений договір поставки № 0212, відповідно до п. 1.1. якого визначено, що Постачальник передає у власність Покупця товар в асортименті, кількості і за ціною згідно специфікацій, які є невід'ємною частиною цього договору, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити його на умовах та обсязі, встановленими цим договором.

На виконання умов вищевказаного договору, ТОВ "ХСФ МОДУС" в адресу ТОВ "АСТЕР-М" виписана податкова накладна № 4 від 31.12.2015 року на загальну суму 1 675 600,00 грн. у т.ч. ПДВ - 279 266,67 грн.

В підтвердження факту отримання товару, між ТОВ "ХСФ МОДУС" та ТОВ "АСТЕР-М" підписана видаткова накладна № 7045 від 31.12.2015 року на загальну суму поставки товару у розмірі 1 675 600,00 грн.

В підтвердження факту руху товару від Постачальника до Покупця складені наступні товарно-транспортні накладні: № 31/12.1 від 31.12.2015 року, № Р1231-1 від 31.12.2015 року, № Р1231-2 від 31.12.2015 року, № Р1231-3 від 31.12.2015 року, № Р1231-4 від 31.12.2015 року, № Р1231-5 від 31.12.2015 року, № Р1231-6 від 31.12.2015 року, № Р.04.01-1 від 04.01.2016 року, № Р04.01-2 від 04.01.2016 року, № Р04.01-3 від 04.01.2016 року, № Р04.01-4 від 04.01.2016 року, № Р04.01-5 від 04.01.2016 року, № Р04.01-6 від 04.01.2016 року, № Р05.01-1 від 05.01.2016 року, № Р05.01-2 від 05.01.2016 року, № Р05.01-3 від 05.01.2016 року, № Р05.01-4 від 05.01.2016 року, №Р05.01-5 від 05.01.2016 року.

Оплата за поставлений товар ТОВ "АСТЕР-М" була здійснена у повному обсязі, що підтверджується даними платіжних доручень.

Всі придбані у контрагентів товари позивач використав у власній господарській діяльності, що підтверджується, укладеними між ТОВ "АСТЕР-М" та ТОВ Підприємство "Фора" наступними договорами: договір № 691/М від 29.10.2014 року на виконання робіт (придбані товари були використані позивачем під час здійснення робіт на об'єктах Замовника) ; договір поставки № 2330 від 12.06.2013 року.

Крім того, частина товару, придбаного у контрагентів на підставі видаткової накладної № -01 від 26.09.2016 року була поставлена ТОВ "Житлобуд-2", на підставі видаткової накладної № -01 від 05.05.2016 року була поставлена ТОВ "Уника-Буд", на підставі видаткової накладної № 612080049-9 від 30.11.2015 року була поставлена на адресу ТОВ "АСТЕР-ЦЕНТР".

Суд апеляційної інстанції оцінивши наявні в справі докази, відмітив, що матеріалами справи додатково підтверджено факт виконання позивачем та контрагентами позивача зобов'язань за спірними правочинами. Копії витребуваних судом і долучених до матеріалів справи первинних і розрахункових документів не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом -Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Жодних зауважень чи претензій до правоздатності і дієздатності юридичних осіб, які є сторонами спірного правочину, відповідності спірного правочину вимогам закону відповідачем ані при проведенні перевірки, ані в ході судового розгляду не пред'являлось.

На час укладання та виконання зазначених вище договорів позивач та його контрагенти були зареєстровані як юридичні особи та є платниками податку на додану вартість.

Як підтверджено матеріалами справи, правочин укладений між позивачем та його контрагентами виконано кожною стороною цього договору, що підтверджується первинними документами, а саме податковою накладною. Сторони претензій одна до одної не мали.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Виходячи з вимог п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенні таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативної або фінансового лізингу.

У відповідності до п. 198.2. ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6. ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи, податкові накладні відповідають вимогам п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України та не оспорюються відповідачем.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не було доведено правомірності та обґрунтованості мотивів винесення спірного податкового повідомлення-рішення відповідач не подав.

Податковий орган протиправно не взяв до уваги наявність належним чином оформлених первинних та податкових документів, на підтвердження належного укладення та виконання договорів.

Підприємством позивача правомірно відображено в податковій звітності правові взаємовідносини з вищевказаним суб'єктом господарювання.

Разом з цим колегія судів зазначає, що в п.57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі "Булвес" АД проти Болгарії від 22 січня 2009 року було зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обов'язок подання звітності з ПДВ у повному обсязі. Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов'язань його контрагентами.

Тобто позивач не може нести наслідків невиконання постачальниками їх зобов'язань зі сплати податку. Такі вимоги, відповідно до зазначеного рішення Європейського суду з прав людини є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Так, відповідачем не було доведено наявності між позивачем та контрагентами позивача, взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст.11 КАС України не виявлено.

Додатково суд апеляційної інстанції взяв до уваги той факт, що згідно з змістом суджень відповідача, котрі викладені в акті висновок суб'єкта владних повноважень про відсутність факту реального вчинення господарських операцій спірних правочинів вмотивований посиланням на проведенні заходи податкових інспекцій на обліку в яких знаходяться контрагенти позивача. Однак в силу ст.70 КАС України судження органу державної податкової служби України про нереальність укладених суб'єктом господарювання правочинів не може бути визнано належним, допустимим і достатнім доказом невідповідності правочинів вимогам закону.

Відповідачем до суду не надано жодних доказів, що укладені між позивачем та контрагентами у спірних правовідносинах договори в судовому порядку оспорювались, є такими, що набули законної сили, рішення судів з приводу визнання вказаних договорів недійсними.

Колегія судів зазначає, що матеріалами справи було підтверджено реальний характер спірних фінансово-господарських операцій та встановлено відсутність підстав для зменшення позивачу суми податкового кредиту.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки матеріалами справи було підтверджено реальний характер спірних фінансово-господарських операцій та встановлено відсутність підстав для зменшення позивачу суми податкового кредиту.

Таким чином, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2017р. по справі № 820/7237/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Чалий І.С.
Судді Зеленський В.В. Пянова Я.В.

Повний текст ухвали виготовлений 12.06.2017 р.