Справа № 818/727/17
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2017 р. Справа № 818/727/17

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Павлічек В.О.

за участю секретаря судового засідання - Токар Ю.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача Левицької А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області (далі по тексту - відповідач, УДМС в Сумській області), в якому просить:

- скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про відмову ОСОБА_3 в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 13 травня 2017 року № 46;

- зобов'язати уповноважену особу Управління Державної міграційної служби України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 є громадянином республіки Ірак, прибув до України у вересні 2010 року, з метою навчання в Сумському державному університеті та не може повернутися на батьківщину через побоювання стати жертвою переслідувань за релігійною ознакою з боку сунітів або різноманітних терористичних угрупувань, також він боїться загинути внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуації внутрішнього збройного конфлікту та систематичного порушення прав людини, оскільки місто в якому він проживав (Азізія, Вассіт), з 2014 року захоплено терористами радикального ісламістського угрупування «Ісламська Держава». ОСОБА_3 було подано до УДМС в Сумській області заяву про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. 16.05.2017 року позивач отримав повідомлення УДМС в Сумській області про відмову у оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, як особі стосовно якої встановлено, що умови передбачені п. 1 та 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" відсутні. Вказане рішення ОСОБА_3 вважає необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, зазначивши, що 19.04.2017 року позивач звернувся до Управління ДМС України в Сумській області із повторною заявою, в якій просив визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки він не може повернутися до Іраку, де йде війна та існує небезпека для його життя та здоров'я. На підставі матеріалів справи, протоколу співбесіди та інформації по країні походження, відповідачем було проведено аналіз тверджень позивача, в результаті чого винесено рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до наказу від 13 травня 2017 року № 46, оскільки позивач не надав достовірних чи правдоподібних фактів щодо особистого переслідування в країні походження і постійного проживання за ознаками раси, національності, громадянства (підданства), віросповідання, політичних переконань, належності до певної соціальної групи та жодних підтверджуючих документів з цього приводу. Таким чином, рішення про відмову громадянину Республіки Ірак ОСОБА_3 в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджене наказом Управління ДМС України в Сумській області від 13 травня 2017 року № 46 є законним та таким, що не підлягає скасуванню (а.с. 20-25).

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є громадянином Іраку, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем м. Азізія, провінція Вассіт, за національністю - араб, за віросповіданням - мусульманин-шиїт, одружений, має незакінчену вищу освіту (а.с. 30-31).

19.09.2010 року позивач прибув на територію України легально за маршрутом: Ірак (м. Азізія) - Сирія (м. Дамаск) - автомобільним транспортом, Сирія (Дамаск) - Україна (Бориспіль) - повітряним транспортом, по дійсному паспорту громадянина Іраку, з метою навчання у Сумському державному університеті.

28.07.2016 року позивач вперше звернувся до Управління ДМС України в Сумській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Наказом Управління ДМС України в Сумській області від 17.08.2016 року № 113 позивачу відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки його заява є очевидно не обґрунтованою і не містить умов, зазначених пунктами 1,13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» .

Вищевказане рішення Управління ДМС України в Сумській області було оскаржено ОСОБА_3 до Сумського окружного адміністративного суду. Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 03.11.2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2017 року, позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Вищого адміністративного суду від 02.03.2017 року позивачу відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою (а.с. 48-55).

19.04.2017 року ОСОБА_3 повторно звернувся до Управління ДМС України в Сумській області із заявою, в якій просить визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки він не може повернутися до Іраку, де йде війна та існує небезпека для його життя та здоров'я (а.с. 26-29).

Наказом УДМС в Сумській області від 19.04.2017 року № 40 було надано дозвіл на прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с. 32).

Наказом УДМС в Сумській області від 13.05.2017 року № 46 позивачу було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с. 42), про що УДМС України в Сумській області його було повідомлено листом від 15.05.2017 року № 7 (а.с. 47). Також відповідачем складено висновок від 13.05.2017 року щодо прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с. 43-46).

Правовою підставою для прийняття спірного рішення стала відсутність умов, передбачених пунктами 1 чи 13 ч. 1 ст.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість зазначеного висновку відповідача та винесеного на його підставі спірного рішення, на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з такого.

Пунктами 1 та 13 частини 1 статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" визначені критерії віднесення особи до категорії біженців чи осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Виходячи із змісту Конвенції про статус біженців 1951 року, Протоколу 1967 року та статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", поняття "біженець" включає чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути наданий статус біженця. До таких підстав відносяться: знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, за межами країни свого колишнього місця проживання; 2) наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; 3) побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов'язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: а) расової належності; б) релігії; в) національності (громадянства); г) належності до певної соціальної групи; д) політичних поглядів; 4) неможливістю або небажанням особи користуватися захистом країни походження внаслідок таких побоювань.

Відповідно до Керівних положень УВКБ ООН "Про обов'язки та стандарти доказу в заявах біженців" від 16 грудня 1998 року, пункт 5 і 6: "Факти в підтвердження заяв біженців визначаються шляхом надання підтвердження або доказів викладеного. Докази можуть бути як усні так і документальні. Обов'язок надання доказів на користь повідомлених фактів вважається "обов'язком доказування". У відповідності до загальних правових принципів доказового права цей обов'язок покладається на особу, яка виказує твердження. Таким чином, у заяві про надання статусу біженця позивач повинен був довести достовірність своїх тверджень і точність фактів, на яких ґрунтується його заява. Обов'язок доказу реалізовується позивачем у формі надання правдивих фактів, що стосуються його заяви, щоб на підставі цих фактів могло бути прийняте відповідне рішення.

З матеріалів справи, а саме з протоколу співбесіди від 27.04.2017 року (а.с. 38-41), суд вбачає, що ОСОБА_3 на територію України прибув 19.09.2010 року легально за маршрутом: Ірак (м. Азізія) - Сирія (м. Дамаск) - автомобільним транспортом, Сирія (Дамаск) - Україна (Бориспіль) - повітряним транспортом, по дійсному паспорту громадянина Іраку № А1018019 (а.с. 30), з метою навчання у Сумському державному університеті. Отже, позивач залишив країну свого походження без будь-яких перешкод.

В адміністративному позові позивач зазначив, що не може повернутися до Іраку бо має побоювання стати жертвою переслідувань за релігійною ознакою з боку сунітів або різноманітних терористичних угрупувань, також він боїться загинути внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуації внутрішнього збройного конфлікту та систематичного порушення прав людини.

При цьому, докази переслідування позивача за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань в матеріалах справи відсутні, не надані при розгляді УДМС в Сумській області заяви позивача про визнання його біженцем чи особи, яка потребує додаткового захисту.

Натомість, як зазначено в протоколі співбесіди, ОСОБА_3 до виїзду з Іраку постійно проживав на території провінції Вассіт. З початку загострення в Іраку ситуації з безпекою, з січня 2014 року, позивач повертався до країни громадянської належності взимку 2014 року, влітку 2014 року і 2015 року.

Крім того, згідно інформації по країні походження, територія провінції Вассіт знаходиться на сході Іраку та перебуває під повним контролем уряду. Провінція Вассіт не контролюється терористичним угрупуванням «Ісламська держава», військові дії на цій території, а також на шляху з міста Багдад до міста Азізія не ведуться. Отже, позивач може потрапити до свого міста без необхідності пересуватися територією, де на даний час зосереджений конфлікт, який може завдати шкоди його життю та здоров'ю. Між Україною та Іраком існує регулярне повітряне сполучення.

Терористичні акти, які періодично відбуваються в Багдаді, не свідчать про існування збройного конфлікту чи загальнопоширеного насильства на цій території. Вони не створюють настільки небезпечну ситуацію, щоб були підстави вважати, що для позивача існує серйозна та індивідуальна загроза життю та особистості виключно в силу самого факту тимчасового перебування на території міста

Твердження позивача щодо випадків терористичних атак в провінції Вассіт не підтверджуються інформацією по країні походження. На території провінції Вассіт протягом 2017 року не зафіксовано жодного такого випадку (http://iswresearch.blogspot.com/search/label/Iraq.).

Проаналізувавши вищевказані факти, можна дійти висновку, що побоювання позивача є очевидно необгрунтованими та не підтверджені переконливими доказами.

Окрім того, позивач взагалі не надав відповідачу доказів того, що він підпадає під визначення особи, яка потребує додаткового захисту, оскільки докази того, що ОСОБА_3 змушений був прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози його життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо нього насильницьких дій чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання, відсутні.

Таким чином, суд зазначає, що серед фактів, повідомлених заявником, немає підстав для набуття статусу біженця у відповідності до умов, передбачених пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" та для визнання особою, яка потребує додаткового захисту, у відповідності до умов, передбачених п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про те, що рішення Управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 13.05.2017 року № 46 про відмову про відмову ОСОБА_3 в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту прийнято в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а тому підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи те, що правомірність рішення Управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 13.05.2017 року № 46 підтверджена судом по даній справі, підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про визнання біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту не вбачається.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про скасування рішення від 13 травня 2017 року № 46 про відмову ОСОБА_3 в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов'язання уповноваженої особи Управління Державної міграційної служби України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 12.06.2017 року.

Суддя В.О. Павлічек