Справа № 2-а-7225/09/1470
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2012-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2012 р.Справа № 2-а-7225/09/1470

Категорія:Головуючий в 1 інстанції: Середа О.Ф.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Потапчука В.О.,

ОСОБА_1,

при секретарі Журкіній І.І.,

за участю представників позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 червня 2010 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Актан»до Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва та згідно із зміненими позовними вимогами просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: від 11.06.2009 року №000642300/0; від 11.06.2009 року № /0; від 29.09.2009 року № /2; від 29.09.2009 року № /2; від 18.12.2009 року № /3; від 18.12.2009 року № /3.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 червня 2010 року позов задоволений у повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить вищевказану постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Сторони були сповіщені належним чином про час і місце судового засідання: ТОВ «Актан»сповіщено згідно поштового повідомлення, представники до суду прибули та заперечували проти задоволення апеляційної скарги; Державна податкова інспекція у Корабельному районі м. Миколаєва сповіщена згідно поштового повідомлення (а.с.297), представник до суду не прибув та причини неявки суду не повідомив.

Колегія суддів порадившись на місці та заслухавши думку представників позивача, ухвалила слухати справу за відсутністю інших учасників процесу, повідомлених належним чином про час і місце судового засідання.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції залишає її без змін, якщо визнає, що судом першої інстанції ухвалене рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 05.05.09 р. по 19.05.09 р. працівниками ДПІ проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 11.04.07 р. по 31.12.08 р. За результатами перевірки складено відповідний акт перевірки від 25.05.09 р., яким встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 21 042 грн. та укладання нікчемних правочинів.

Апелянт вважає, що у позивача відсутні підстави для включення до валових витрат на придбання товару у ТОВ «Кібер-Юг»та включення до податкового кредиту податку на додану вартість, сплаченого при придбанні даного товару, посилаючись при цьому на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.03.09 р. по справі № 2-2636/09, якою, державну реєстрацію та статут ТОВ «Кібер-Юг»визнано недійними з дня реєстрації, а всі первинні бухгалтерські та податкові документи (податкові накладні, договори, товарно-транспортні накладні - з дати видачі.

З огляду на викладене, апелянт обгрунтовуочи свої заперечення проти задоволення позову посилається на те, що позивач протягом тривалого часу здійснював операції з фінансово-грошовими потоками відповідно до правочинів, зміст яких суперечить інтересам держави і суспільства та не спрямований на реальне настання правових наслідків. Так, позивачу донараховано податок на прибуток та податок на додану вартість на загальну суму 56 814 грн.

Але колегія суддів критично відноситься до апеляційних доводів ДПІ та вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, планову перевірку підприємства відповідач проводив за період з 11.04.07 р. по 31.12.08 р. та відповідно до даних акту перевірки від 29.05.2009 р. позивач перебував у правовідносинах із ТОВ «Кібер-Юг»у періоді із червня по серпень 2007р.

З огляду на викладене можливо дійти висновку, що правопорушення могло мати місце виключно на час здійснення господарських операцій з ТОВ «Кібер-Юг» по придбанню та оплаті товарів, тобто із червня по серпень 2007р.

Отже, підприємство, складаючи податкову звітність за період, коли здійснювалися господарські операції із ТОВ «Кібер-Юг»повинно було брати до уваги всі відомі йому обставини щодо легітимності його контрагентів станом на момент вчинення господарських операцій, тобто за період із червня по серпень 2007 року.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що постанова Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.03.2009 р. по справі №2-2636/09, на яку посилається апелянт, була прийнята після того часу, за період якого здійснювалась перевірка позивача щодо додержання податкового законодавства та й після завершення термінів подачі податкових декларацій із податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість.

Крім того, станом на дату підписання акту від податкової перевірки від 25.05.2009 року, а саме 29.05.2009р. ТОВ «Кібер-Юг»було діючим підприємством включеним до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, згідно витягу станом на 29.05.2009 року № 05/3-11/792 (а.с.110).

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців»від 15.05.03 р. № 755 визначено термін "державної реєстрації юридичної особи", де вказано, що державна реєстрація юридичних осіб це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно з ч. 2 ст. 104 Цивільного кодексу України, юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Таким чином, проаналізувавши викладене можливо дійти висновку, що визнання судовим рішенням недійсними господарських зобов'язань після їх вчинення не має тягнути для платника податку негативних наслідків у вигляді позбавлення його права на податковий кредит та валові витрати, сформовані у попередніх звітних періодах у відповідності до вимог Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997р. №168/97-ВР та Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28.12.1994р. №334/94-ВР.

Отже, будь-якої інформації про визнання недійсними в судовому порядку установчих (статутних) документів, первинних та податкових документів, а також про припинення державної реєстрації ТОВ „Кібер-Юг" до моменту здійснення господарських операцій із позивачем в акті перевірки не наведено, в матеріалах справи не міститься та апелянтом не надано.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що норма імперативного характеру, яка закріплена ч. 3 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб підприємців»від 15.05.2003 р. №755 встановлює що, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців» № 755 якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців»№ 755, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні.

З огляду на викладене можливо дійти висновку, що оскільки станом на момент здійснення господарських операцій позивача з ТОВ „Кібер-Юг" відсутні були відомості про припинення юридичної особи ТОВ „Кібер-Юг" та до Єдиного державного реєстру не були внесені відповідні зміни,- доводи апелянта, якими обґрунтовано запереченні проти задоволення вимог позивача є безпідставними.

Крім того, слід зазначити, що законодавством не передбачено обов'язок перевіряти легітимність підприємств-контрагентів за угодами, зокрема, з питань законності їх утворення. Так, узагальненням судової практики від 24.11.08 р. Верховний Суд України зазначив, що не можуть визнаватися недійсними акти приймання-передачі, чеки та інші документи, які самі по собі не є правочинами, в тому числі й інші бухгалтерські та податкові документи - податкові накладні та товарно-транспортні накладні.

Враховуючи специфіку виниклих правовідносин та виходячи з предмету спору, колегія суддів вважає за необхідне застосовувати норми податкового законодавства, які були чинні на момент виникнення спору та прийняття рішення судом першої інстанції по суті спору.

Відповідно до п. 9.8 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168/97-ВР реєстрація особи як платника податку на додану вартість діє до дати її анулювання. Отже, ухвалення судом рішення про припинення юридичної особи - платника . податку на додану вартість, у тому числі у зв'язку з недійсністю його установчих документів, не означає автоматичної втрати такою особою статусу платника податку на додану вартість та не позбавляє правового значення виданих за такими господарськими операціями податкових накладних.

Згідно з пп. б п. 9.8 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168/97-ВР анулювання реєстрації особи як платника податку на додану вартість відбувається, зокрема, у випадку, якщо ліквідаційна комісія платника податку, оголошеного банкрутом, закінчує роботу або платник податку ліквідується за власним бажанням чи за рішенням суду (фізична особа позбувається статусу суб'єкта господарювання).

Таким чином, визнання недійсними установчих документів юридичної особи та подальше анулювання свідоцтва платника ПДВ самі по собі не призводять до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи до моменту виключення її з державного реєстру, та не позбавляє правового значення видані за цими господарськими операціями податкові накладні.

Стосовно донарахувань податку на прибуток та податку на додану вартість слід зазначити наступне.

Підпунктом 1.20.8 пункту 1.20 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»№ 334/94-ВР передбачено, що обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому законом.

Так, приписом підпункту 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»№ 334/94-ВР передбачено, що якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору; якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни.

Як вбачається з матеріалів справи, умови договорів, за якими здійснювався продаж паливно-мастильних матеріалів непов'язаним особам є не співставними з умовами договорів, за якими аналогічні паливно-мастильні матеріали поставлялись ФОП ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_2 придбавав паливно-мастильні матеріали у ТОВ „Актан" на умовах самовивозу.

Колегія суддів, з приводу відповідних доводів апелянта, вважає за необхідне зазначити, що належних доказів та жодних підтверджень рівня звичайних цін із альтернативних джерел - органів державної статистики, чи інформації про торги на загальновідомих біржах апелянтом не надано та в матеріалах справи не міститься.

Відповідно до пп. 1.20.10. п.1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28.12.1994р. №334/94-ВР встановлено, що донарахування податкових зобов'язань

платника податку податковим органом внаслідок визначення звичайних цін здійснюється за процедурою, встановленою законом для нарахування податкових зобов'язань за непрямими методами.

Колегія суддів, проаналізувавши доводі і посилання апеляційної скарги та враховуючи судову практику із відповідних спорів, вважає за необхідне наголосити на тому, що за наслідками перевірки платника податків податковий орган: з урахуванням підпункту 4.3.5 Закону у України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 р. № 2181-ІІІ готує та подає позовну заяву про сплату нарахованих із застосуванням "звичайних цін" сум податків (у т.ч. штрафних санкцій) до адміністративного суду в порядку пункту 4 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України; у порядку та строки, встановлені законодавством, надсилає платнику податків податкові повідомлення-рішення про визначення сум податкових зобов'язань (у т.ч. штрафних санкцій) за відповідними податками без урахування нарахованих з використанням "звичайних цін" податкових зобов'язань в т. ч. штрафних санкцій). Саме така процедура донарахування податкових зобов'язань із застосуванням звичайних цін доведена до відома платників податків та податкових органів державною податковою адміністрацією України у податковому роз'ясненні від 30.09.2009р. №21255/7/15-0217.

З огляду на все вище викладене, колегія суддів погоджується із судовим рішенням суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити, що апелянт у своїй скарзі не зазначив в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваної постанови та не спростовано обставин встановлених по справі.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 4 ст. 70 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування; Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, апелянт не довів суду належними доказами відповідні обставини, якими апелянт обґрунтовує заперечення проти задоволення позову, не доведено правомірності винесених податкових повідомлень-рішень.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують обставин встановлених по справі та не впливають на результат вирішення спірного питання по суті спору, який виник у відповідних правовідносинах

Оскільки висновки суду першої інстанції обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 200 КАС України приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 червня 2010 року залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 червня 2010 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Актан»до Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання чинності безпосередньо до Вищого адміністративного суду України

Головуючий суддя /ОСОБА_4/

Суддя /ОСОБА_5/

Суддя /ОСОБА_1/

Повний текст ухвали апеляційного суду виготовлено 15.03.2012 року