Справа № 2-а-8116/10/1570
Суддя: Милосердний М.М.
Дата ухвалення: 2012-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2012 р.Справа № 2-а-8116/10/1570

Категорія:11.5Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Милосердного М.М.,

суддів Бітова А.І. та Ступакової І.Г.,

при секретарі Дубчак Ю.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2010 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій неправомірними; визнання незаконною постанови та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірними дії державного виконавця, також просила скасувати постанову про повернення виконавчого листа та зобовязати вчинити дії у відповідності з ч.1 статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" та виконати судове рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що невиконання виконавчого листа здійснено державним виконавцем за обставин, які не відповідають вимогам, передбаченим п.2 ч.1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", а саме не здійснено заходів з розшуку майна, які виявились безрезультатними.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2010 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Суд визнав неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, повязані з прийняттям постанови про повернення виконавчого документа 20 липня 2010 року, скасував постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про повернення виконавчого документа стягувачеві, а також суд зобовязав відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вчинити дії відповідно до ч.1 статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" та виконати судове рішення.

Не погоджуючись з постановою суду, Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подана апеляційна скарга, в якій зазначається, що висновки суду не відповідають обставинам справи, постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову в частині визнання діяльності державного виконавця протиправною.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2009 року визнана бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб відповідача неправомірною та на користь позивача стягнуто моральну шкоду у сумі 700 грн.

На виконання зазначеної постанови 28 жовтня 2009 року було видано виконавчий лист та наступного дня позивачем була подана заява про примусове виконання рішення суду.

13 листопада 2009 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження та наданий відповідачу семиденний строк для добровільного виконання рішення суду.

У звязку з невиконанням рішення у добровільному порядку у встановлений термін, державним виконавцем розпочато примусове виконання рішення суду та відповідачу 17 червня 2010 року направлено платіжну вимогу для примусового списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на якому обліковуються кошти Державного бюджету України.

Листом від 08 липня 2010 року Державне казначейство України повідомило про неможливість виконання рішення суду з посиланням на Закон України "Про Державний бюджет на 2010 рік", яким бюджетні призначення на відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями державних виконавців не передбачені, та відповідні рахунки, з яких би здійснювалось таке відшкодування відсутні.

20 липня 2010 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, що стало підставою для звернення до суду.

Вирішуючи спірне питання та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не вживалося всіх необхідних заходів, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" для належного виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду, а тому оскаржена постанова про закриття виконавчого провадження була постановлена передчасно, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком та вважає його правильним з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 14 КАС України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною 1 статті 255 КАС України також визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Положеннями статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Зокрема, державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством; на виконання рішення суду про стягнення коштів або накладення арешту в порядку, встановленому цим Законом, накладати арешт на грошові кошти та інші цінності боржника, в тому числі на кошти, які знаходяться на рахунках та вкладах в установах банків, інших кредитних установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; звертатися до органу, який видав виконавчий документ, за роз'ясненням рішення з заявою про видачу дубліката виконавчого документа, порушувати клопотання про встановлення чи зміни порядку і способу виконання, відстрочку та розстрочку виконання рішення.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не довів доказів про вжиття всіх необхідних заходів для належного виконання рішення суду, а тому і не довів правомірність своїх дій щодо закриття виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, та є тотожними з запереченнями до адміністративного позову, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та обєктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на необхідність колегіального розгляду справи судом першої інстанції, то колегія суддів зазначає, що Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не належить до суб'єктів владних повноважень, визначених у частині першій статті 24 КАС України, а є структурним підрозділом Міністерства юстиції України, тому такі справи в суді першої інстанції розглядаються та вирішуються суддею одноособово, і крім того, як видно з матеріалів справи, позивачем оскаржувалися дії державного судового виконавця відділу примусового виконання рішень.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів надходить висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції, яке постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: