Справа № 804/2952/16
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 червня 2017 рокусправа № 804/2952/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

секретар судового засідання: Спірічев Я.В.

за участі представника позивача Чернети В.Є.

представника відповідача Донцова Є.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.08.2016 р. в справі № 804/2952/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дом «ДНЛ Груп» до Головного управління ДФС у Дніпропетровської області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дом «ДНЛ Груп» (далі - ТОВ «ТД «ДНЛ Груп» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДФС) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.04.2016 р. № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 73593 грн., в тому числі за основним платежем - 49062 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 24531грн.; № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в загальному розмірі 230979 грн., в тому числі за основним платежем - 153986 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 76993 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.08.2016 р. позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати постанову, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Вказує на неврахування судом першої інстанції висновків акту перевірки щодо не підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Опт Метал Трейд», ТОВ «Метарон», ТОВ «Дітон Трейд ЛТД», ТОВ «Асон Плюс», ТОВ «Кінроуд», ТОВ «Едміт», ТОВ «Стілмарк», ТОВ «Метал Експо», ПП «ТД «Рубін», ТОВ «Плазатрейд», ТОВ «Аквілея», ТОВ «В.Г.М.», ТОВ «Енотера» податкової характеристики контрагентів; ненадання до перевірки документів (сертифікатів якості товару, документів на підтвердження, яким чином відбувалось навантаження товару, яким чином транспорт покупців заїжджав на територію складу позивача); дефектності товарно-транспортних накладних. Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги факт відкриття кримінальних проваджень щодо контрагентів позивача, а також пояснень директорів, які заперечували причетність до господарської діяльності підприємств.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дом «ДНЛ Груп» зареєстровано як юридична особа виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 17.09.2007 р., , є платником податку на додану вартість, перебуває на податковому обліку в ДПІ в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська.

Судом першої інстанції встановлено, що ГУ ДФС проведена планова виїзна перевірка ТОВ «ТД «ДНЛ Груп» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2014 р., іншого законодавства за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2014 р., за результатами якої складено акт № 151/04-36-14-11/35395547 від 04.04.2016 р., яким встановлено порушення позивачем п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 62041 грн.; п. 138.2 ст. 138, п. 139.1 ст. 139, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст.1 35 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток всього на суму 153985 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем 28.04.2016 р. прийняті податкові повідомлення-рішення: № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 73593 грн., в тому числі за основним платежем - 49062 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 24531 грн.; № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в загальному розмірі 230979 грн., в тому числі за основним платежем - 153986 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 76993 грн.

Проаналізувавши господарські операції з придбання позивачем у ТОВ «Опт Метал Трейд», ТОВ «Метарон», ТОВ «Дітон Трейд ЛТД», ТОВ «Асон Плюс», ТОВ «Кінроуд», ТОВ «Едміт» товару (металопрокату), суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність реальності таких операцій, встановив рух активів від ТОВ «Опт Метал Трейд», ТОВ «Метарон», ТОВ «Дітон Трейд ЛТД», ТОВ «Асон Плюс», ТОВ «Кінроуд», ТОВ «Едміт» до ТОВ «Торговий Дом «ДНЛ Груп», у зв'язку з чим вважав протиправним збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток через неправомірність формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Також суд першої інстанції, встановивши, що придбаний позивачем металопрокат в подальшому реалізований позивачем ТОВ «Стілмарк», ТОВ «Метал Експо», ПП «ТД «Рубін», ТОВ «Плазатрейд», ТОВ «Метарон», ТОВ «Аквілея», ТОВ «В.Г.М.», ТОВ «Енотера», у зв'язку з чим вважав, що грошові кошти у сумі 461745,00 грн., що отримані позивачем за поставлені товари, правомірно віднесені позивачем до складу доходів, які є об'єктом оподаткування податком на прибуток, та не може вважатися безповоротною фінансовою допомогою.

Колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ГУ ДФС проведена планова виїзна перевірка ТОВ «ТД «ДНЛ Груп» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2014 р., іншого законодавства за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2014 р., за результатами якої складено акт № 151/04-36-14-11/35395547 від 04.04.2016 р., яким встановлено порушення позивачем п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 62041 грн., в тому числі за січень 2013 р. - 12979 грн., за серпень 2013 р. - 15996 грн., за липень 2014 р. - 8600 грн., за вересень 2014 р. - 5578 грн., за жовтень 2014 р. - 9687 грн., за листопад 2014 р. - 2217 грн., за грудень 2014 р. - 6984 грн.; п. 138.2 ст. 138, п. 139.1 ст. 139, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст.1 35 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток всього на суму 153985 грн., в тому числі у 2013 р. - на 101059 грн., у 2014 р. - на 52927 грн.

На підставі акту перевірки ГУ ДФС 28.04.2016 р. прийняті податкові повідомлення-рішення: № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 73593 грн., в тому числі за основним платежем - 49062 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 24531 грн.; № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в загальному розмірі 230979 грн., в тому числі за основним платежем - 153986 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 76993 грн.

Підставою для збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість є висновок контролюючого органу про неправомірність віднесення позивачем до складу податкового кредиту у періоді, що перевірявся, сум податку на додану вартість, сплачених за операціями з придбання товару у ТОВ «Опт Метал Трейд», ТОВ «Метарон», ТОВ «Дітон Трейд ЛТД», ТОВ «Асон Плюс», ТОВ «Кінроуд», ТОВ «Едміт».

Підставою для збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток є неправомірність позивачем витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, по операціям з придбання товару у ТОВ «Опт Метал Трейд», ТОВ «Метарон», ТОВ «Дітон Трейд ЛТД», ТОВ «Асон Плюс», ТОВ «Кінроуд», ТОВ «Едміт», а з урахуванням подальшої реалізації придбаних товарів підприємствам-покупцям, отримані кошти від покупців є безповоротної фінансовою допомогою.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що між ТОВ «ТД «ДНЛ Груп» як покупцем укладено з ТОВ «Опт Метал Трейд» як продавцем договір купівлі-продажу від 26.09.2014 р. № 926/2, за яким позивачем придбавався металопрокат на загальну суму 93369,6 грн., в тому числі податок на додану вартість - 15562 грн. Фактичне виконання умов договору та придбання позивачем металопрокату підтверджено видатковими накладними, рахунками-фактурами, податковими накладними; позивачем здійснена оплата в безготівковій формі; перевезення металопрокату підтверджено товарно-транспортними накладними (а.с. 117-132 т.1, 153-154, 163-164, 170-171, 183-184, 191-192, 200-201, 207-208 т.2, 120-132 т.3).

ТОВ «ТД «ДНЛ Груп» на підставі договору постачання продукції від 24.01.2013 р. № 1324011 придбано у ТОВ «Метарон» металопродукцію на загальну суму 77875,01 грн. Фактичне виконання умов договору та придбання позивачем металопрокату підтверджено видатковими накладними, рахунками-фактурами, податковими накладними; позивачем здійснена оплата в безготівковій формі; перевезення металопрокату підтверджено товарно-транспортними накладними (а.с. 133-137 т.1, 133-134 т.3).

ТОВ «ТД «ДНЛ Груп» у періоді, що перевірявся, придбано у ТОВ «Дітон Трейд ЛТД» згідно з договором постачання від 10.07.2014 р. № МР1007/02. металопрокат (трубу різного діаметру) всього на суму 63117,5 грн., в тому числі податок на додану вартість - 10520 грн. Фактичне виконання умов договору та придбання позивачем металопрокату підтверджено видатковими накладними, рахунками-фактурами, податковими накладними; позивачем здійснена оплата в безготівковій формі; перевезення металопрокату підтверджено товарно-транспортними накладними (а.с. 138-143 т.1, 51-53, 58-59 т.2, 143-145 т.3).

Позивачем на підставі договору від 01.12.2014 р. № 17 придбано у ТОВ «Асон Плюс» металлопрокат на загальну суму 41904,00 грн., в тому числі податок на додану вартість - 6984 грн. Фактичне виконання умов договору та придбання позивачем металопрокату підтверджено видатковими накладними, рахунками-фактурами, податковими накладними; позивачем здійснена оплата в безготівковій формі; перевезення металопрокату підтверджено товарно-транспортними накладними (а.с. 144-151 т.1, 135-140 т.3).

Між ТОВ «Кіндроуд» як продавцем укладено з ТОВ «ТД «ДНЛ Груп» як покупцем договір на постачання продукції від 01.09.2014 р. № 57. На виконання умов вказаного договору ТОВ «Кіндроуд» поставлено позивачу металопрокат на загальну суму 59923,14 грн., в тому числі податок на додану вартість - 8988 грн. Фактичне виконання умов договору та придбання позивачем металопрокату підтверджено видатковими накладними, рахунками-фактурами, податковими накладними; позивачем здійснена оплата в безготівковій формі; перевезення металопрокату підтверджено товарно-транспортними накладними (а.с. 152-156 т.1, 66-69 т.2, 141-142 т.3).

Крім того, ТОВ «ТД «ДНЛ Груп» придбано металопрокату у ТОВ «Едміт» на підставі договору від 07.08.2013 р. № ДН 07.08.13/1. Фактичне виконання умов договору та придбання позивачем металопрокату підтверджено видатковими накладними, рахунками-фактурами, податковими накладними; позивачем здійснена оплата в безготівковій формі; перевезення металопрокату підтверджено товарно-транспортними накладними (а.с. 157-158 т.1, 146 т.3).

Фінансово-господарські операції між позивачем та вказаними контрагентами відображено у податковій звітності позивача за відповідні податкові періоди, сплачені продавцям кошти віднесені позивачем до витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, сума податку на додану вартість - до складу податкового кредиту.

Основними видами діяльності ТОВ «ТД «ДНЛ Груп» за КВЕД-2010 є оптова торгівля металами та металевими рудами; неспеціалізована оптова торгівля.

Придбаний у зазначених контрагентів товар позивачем реалізований іншим суб'єктам господарської діяльності, зокрема, ТОВ «Стілмарк», ТОВ «Метал Експо», ПП «ТД «Рубін», ТОВ «Плазатрейд», ТОВ «Метарон», ТОВ «Аквілея», ТОВ «В.Г.М.», ТОВ «Енотера», що підтверджено наявними в матеріалах справи первинним документами (а.с. 159-198 т.1, 199-213 т.1, 214-227 т.1, 228-245 т.1, 246-250 т.1, 1-14 т.2, 15-17 т.2, 18-21 т.2, 54-57, 60-64, 101-116, 155-162, 165-169, 172-182, 185-190, 193-200, 202-206, 209-212 т.2).

Отримані від покупців кошти позивачем віднесені до складу доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування

Відтак, колегія суддів вважає доведеним безпосередню пов'язаність між придбанням позивачем товарів з господарською діяльністю позивача.

Документи, складені за результатами здійснення спірних господарських операцій, містять усі необхідні реквізити, визначені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому є первинними документами бухгалтерського та податкового обліку у розумінні зазначеного Закону.

Статтею 134 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

У відповідності до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності згідно з пп. 138.1.1 включають:

собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; 138.2. Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 цього кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.1 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності.

Оскільки формування витрат позивачем по господарським операціям з контрагентами-продавцями підтверджено відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, ці витрати пов'язані з провадженням господарської діяльності, наявні у позивача документи є первинними документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», тому колегія суддів приходить до висновку, що такі витрати повинні враховуватися при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток у спірних періодах.

Крім того, як зазначено вище, контролюючим органом в акті перевірки зроблений висновок, що ТОВ «ТД «ДНЛ Груп» не отримувало та не реалізовувало придбані за вказаними вище господарськими операціями товари на адресу ТОВ «Стілмарк», ТОВ «Метал Експо», ПП «ТД «Рубін», ТОВ «Плазатрейд», ТОВ «Метарон», ТОВ «Аквілея», ТОВ «В.Г.М.», ТОВ «Енотера», тобто кошти, які надійшли від контрагентів-покупців, не є оплатою за проданий товар.

Такі кошти, на думку контролюючого органу, є безповоротною фінансовою допомогою, яка повинна бути віднесена до складу іншого доходу за 2013-2014 роки.

Статтею 134 Податкового кодексу України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що об'єктом оподаткування податком на прибуток є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Згідно з п. п. 135.1. та 135.2 ст. 135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Як зазначено вище, фактичне здійснення позивачем господарських операцій з продажу товару контрагентам-покупцям підтверджено наявними в матеріалах справи доказами.

До інших доходів платника податків відповідно до пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 цього кодексу включається вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Як встановлено пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних).

Сукупність досліджених судом апеляційної інстанції доказів дає підстави для висновку, що обставини одержання позивачем економічного ефекту за наслідками придбання та подальшої реалізації товару не спростовано актом перевірки та підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.

Також приведені вище обставини спростовують висновок акту перевірки про необхідність віднесення отриманих позивачем коштів до безповоротної фінансової допомоги. При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що за жодної умови отримані позивачем кошти не можуть бути розцінені як безповоротна фінансова допомога відповідно до приписів 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про підтвердження здійснення позивачем спірних господарських операцій належними первинними документами, доведеність отримання позивачем товарів та подальшу його реалізацію покупцям, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток податковим повідомленням-рішенням № від 28.04.2016 р.

Правомірність формування витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, обумовлює правомірність формування податкового кредиту позивачем за тими самими господарським операціям з тими самими контрагентами.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 цієї ж статті визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Податкові накладні, видані позивачу зазначеними вище контрагентами, відображені у реєстрі отриманих та виданих податкових накладних позивача за спірний період.

Отримавши податкову накладну, покупець набув право на включення суми податку, вказаній в цій накладній, до складу податкового кредиту.

В даному випадку суми податку у зв'язку з придбанням товарів підтверджені податковими накладними, а тому такі суми підлягають включенню до складу податкового кредиту.

Оскільки в ході розгляді справи встановлено, що господарські операції з придбання позивачем товарів у контрагентів вчинені реально, з метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, позивач безперечно має право на податковий кредит.

Матеріалами справи підтверджено фактичне отримання товарів, оплату позивачем як отримувачем товару сум податку на додану вартість в ціні таких товарів постачальникам, тому суми податку на додану вартість включені позивачем до складу податкового кредиту правомірно.

Відтак, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість податковим повідомленням-рішенням № від 28.04.2016 р.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає необґрунтованими.

В обґрунтування доводів про порушення позивачем податкового законодавства відповідач, зокрема, посилається на податкову характеристику контрагентів.

Разом з тим, такі твердження в порушення приписів ч. 2 ст. 71 КАС України не підтверджено належними доказами.

Колегія суддів зазначає, що контрагенти позивача в перевіряємий період мали статус платників податку на додану вартість, відомості про відсутність за місцезнаходженням, про ліквідацію підприємств до ЄДР не вносилось, а відтак, вказані підприємства мали право видавати позивачу податкові накладні та інші первинні документи на підтвердження факту отримання останнім товару.

Колегія суддів зауважує, що невиконання контрагентом своїх зобов'язань по сплаті податку до бюджету тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо формування показників податкової звітностіу і має всі документальні підтвердження розміру таких показників.

Доводи апелянта про дефектність товарно-транспортних накладних є незмістовними та не спростовують факту отримання позивачем товарів за спірними господарськими угодами.

Також є хибними доводи контролюючого органу про ненадання до перевірки документів (сертифікатів якості товару, документів на підтвердження, яким чином відбувалось навантаження товару, яким чином транспорт покупців заїжджав на територію складу позивача), оскільки зазначені відповідачем документи не є первинними документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та податкову звітність в Україні».

Щодо доводів апелянта про неврахування судом першої інстанції факту відкриття кримінальних проваджень щодо контрагентів позивача, а також пояснень директорів, які заперечували причетність до господарської діяльності підприємств-контрагентів, судова колегія зазначає наступне.

За приписами ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Як встановлено ч. ч. 1, 4 ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до 1 ст. 77 КАС України показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані.

Письмовими доказами згідно з ч. 1 ст. 79 КАС України є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

Послідовний аналіз зазначених процесуальних норм дає підстави для висновку, що пояснення свідків є належним доказом в адміністративній справі, якщо такий свідок допитаний судом саме в процесі розгляду такої адміністративної справи.

Протоколи допиту свідків в рамках кримінального провадження, якщо в такому кримінальному провадженні відсутній вирок, який набрав законної сили, не можуть вважатися належними доказами в адміністративній справі ні як показаннями свідків, ні як письмовими доказами.

При цьому судова колегія зауважує, що оцінку таким показанням свідків має компетенцію надавати лише суд в процесі розгляду саме кримінального провадження.

В даному випадку відсутні вироки, що набрали законної сили, а сам по собі факт відкриття кримінальних проваджень не має правового значення та жодним чином не стосується предмету доказування в даній справі.

Сукупність досліджених судом апеляційної інстанції доказів дає підстави для висновку, що обставини одержання позивачем економічного ефекту за наслідками придбання послуг не спростовано актом перевірки та підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.08.2016 р. в справі № 804/2952/16 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.08.2016 р. в справі № 804/2952/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дом «ДНЛ Груп» до Головного управління ДФС у Дніпропетровської області про скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 15.06.2017 р.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко