Справа № 678/48/16-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 678/48/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Лазаренко А.В.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

06 червня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білоуса О.В. Совгири Д. І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Хмельницьке виробниче сільськогосподарське-рибоводне підприємство" на постанову Летичівського районного суду Хмельницької області від 21 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства "Хмельницьке виробниче сільськогосподарське-рибоводне підприємство" до Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області про визнання недійсним рішення сесії селищної ради,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2016 року публічне акціонерне товариство "Хмельницьке виробниче сільськогосподарське-рибоводне підприємство" звернулось до Летичівського районного суду Хмельницької області з позовом до Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області про визнання недійсним рішення сесії селищної ради.

Постановою Летичівського районного суду Хмельницької області від 21 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач в судове засідання не з'явився. Разом з тим 06 червня 2017 року на адресу суду через канцелярію надійшло клопотання позивача про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи положення частини 4 статті 122 КАС України, де вказано, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, суд вирішив провести розгляд справи за відсутності позивача.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Статтею 197 КАС України, зокрема п.1 ч. 1, встановлено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню, з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ПАТ "Хмельницькрибгосп" на території Меджибізької селищної ради користується земельними ділянками водного фонду на підставі державних актів на право постійного користування землею: Серії ІІ-ХМ № 000344 від 30.12.1996року, площею 960,97га, та Серії ХМ № 00032 від 30.12. 1996року, площею 222,65га, нормативно - грошова оцінка яких не проведена.

13.08.2015 року Хмельницька обласна рада прийняла рішення № 11-33/2015 "Про утворення Меджибізької селищної об'єднаної територіальної громади і призначення перших місцевих виборів депутатів Меджибізької селищної ради об'єднаної територіальної громади та Меджибізького селищного голови".

23.11.2016 року директор ПАТ ОСОБА_2 відвідав Меджибізьку селищну раду та усно звернувся до голови селищної ради, щоб той надав інформацію про те, чи приймала Меджибізька селищна рада рішення про встановлення ставок земельного податку на 2016 рік і в той же день селищний голова надав директору рішення Меджибізької селищної ради № 2-47/2015 від 03.07.2015року "Про встановлення місцевих податків і зборів на території Меджибізької селищної ради на 2016 рік" та додаток № 3 до рішення, при цьому рішення і додаток посвідчені відбитком печатки Меджибізької сщ/р, дата поставлена 23.11.2016року, підпис секретаря Меджибізької сщ/р ОСОБА_3. Пунктом 2 даного рішення Меджибізька сщ/р затвердила "Положення про встановлення податку на майно в частині плати за землю", що є додатком № 3 до рішення Меджибізької селищної ради.

Так, 23.11.2016 року їм стало відомо, що Меджибізька сщ/р встановила на території селищної ради місцеві податки і збори, в т. ч. і податок в розмірі 5 відсотків від нормативної грошової оцінки площі ріллі по області на землю водного фонду за межами населеного пункту нормативно-грошову оцінку якої не проведено (п. 4.4 і п. 4.5 Положення).

Вважаючи п. 4.4 і п. 4.5 оскаржуваного рішення нечинними, позивач звернувся із цим адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги позивача залишились не доведеними, а тому підстав для визнання нечинними п. 4.4. та п. 4.5. "Положення про встановлення податку на майно в частині плати за землю", що є додатком № 3 до рішення Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області від 03.07.2015року № 2-47/2015 "Про встановлення місцевих податків і зборів на території Меджибізької селищної ради на 2016 рік", не має.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 69 Закону України від 21.05.1997 року № 280-97/ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Таким чином, сільські ради наділені повноваженнями приймати рішення, зокрема, з питань встановлення податку на землю, керуючись при цьому вимогами Податкового кодексу України.

У відповідності до п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно з п. 277.1 ст. 277 Податкового кодексу України, ставка податку за земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів, встановлюється у розмірі не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Статтею 5 Податкового кодексу України визначено порядок співвідношення податкового законодавства з іншими законодавчими актами, а саме, що для регулювання відносин у сфері справлення податків і зборів застосовуються поняття, правила та положення, які встановлено Податковим кодексом України.

Згідно зі статтею 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Порядок формування доходної частини бюджетів визначено у частині 3 статті 27 Бюджетного тексу України, зокрема встановлено, що Закони України або їх окремі положення, які вливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються: не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду; після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Таким чином, правила щодо прийняття місцевими радами рішень щодо зміни розмірів податків, які справляються до бюджетів та формують їх доходну частину, що визначені податковим та бюджетним законодавством, є однаковими.

Отже, зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

У даному випадку сільською радою при прийнятті оспорюваного рішення, порушені вимоги наведених правових норм Податкового та Бюджетного кодексів України.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов'язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

У відповідності до приписів ст. 1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики в сфері господарської діяльності" регуляторний акт - це: 1) прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання; 2) прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Отже, законодавчо закріплено, що регуляторним актом може визнаватися як нормативно-правовий акт, так і інший офіційно письмовий документ, який відповідає певним ознакам.

З наведених вище визначень випливає, що для визнання нормативно-правового акта регуляторним необхідно, щоб такий акт або окремі його положення були спрямовані на правове регулювання господарських відносин або адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання.

Отже, рішення Меджибізької селищної сільської "Про встановлення місцевих податків і зборів на території Меджибізької селищної ради на 2016 рік" є регуляторним актом, який повинен прийматись відповідно до вимог та у спосіб передбачений Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Так, стаття 9 Закону України "Про засади державної регуляторної політики в сфері господарської діяльності" встановлює, що кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань.

Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону.

У випадках, встановлених цим Законом, може здійснюватися повторне оприлюднення проекту регуляторного акта.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про засади державної регуляторної політики в сфері господарської діяльності" громадяни, суб'єкти господарювання, їх об'єднання та наукові установи, а також консультативно-дорадчі органи, що створені при органах державної влади та органах місцевого самоврядування і представляють інтереси громадян та суб'єктів господарювання, мають право подавати зауваження та пропозиції щодо оприлюднених проектів регуляторних актів, брати участь у відкритих обговореннях питань, пов'язаних з регуляторною діяльністю.

Згідно ст. 36 Закону України "Про засади державної регуляторної політики в сфері господарської діяльності", регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на те органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б однак з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу, проект регуляторного акту не був належним чином оприлюднений.

Судом встановлено, що оскаружване рішення було опубліковано лише на сайті Летичівської районної державної адміністрації. Варто зауважити, що жодних публікацій щодо створення даного сайту не було. Крім того, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, з якого часу розроблено сайт Летичівської районної державної адміністрації. До того ж відповідач не надав суду пояснень, яким чином позивач повинен був довідатись про проект рішення Меджибізької селищної ради від 03.07.2015 р. № 2-47/2015 "Про встановлення місцевих податків і зборів на території Меджибізької селищної ради на 2016 рік".

Недотримання порядку Закону України "Про засади державної регуляторної політики в сфері господарської діяльності" зумовлює протиправність прийнятого відповідачем рішення в частині його оскарження.

Отже, відповідачем було позбавлено права фізичних, юридичних осіб та їх об'єднання подавати зауваження та пропозиції щодо проекту регуляторного акта.

Посилання суду першої інстанції на те, що позивач мав протягом шести місяців, починаючи з дня опублікування проекту рішення, тобто з 17.06.2015 року та з дня опублікування рішення, тобто з 15 лютого 2016 року оспорити данні документи є необгрунтованими, оскільки як вже було встановлено судом першої інстанції, ПАТ "Хмельницьке виробниче сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" лише 23.11.2016 р. стало відомо про оскаржуване рішення, яке, у зв'язку з вищенаведеним, було прийнято з порушенням процедури прийняття нормативно-правового акту.

У відповідності із ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, відповідно до ст. 94 КАС України, підлягає стягненню з суб'єкта владних повноважень 2893,80 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Хмельницьке виробниче сільськогосподарське-рибоводне підприємство" задовольнити повністю.

Постанову Летичівського районного суду Хмельницької області від 21 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом Публічне акціонерне товариство "Хмельницьке виробниче сільськогосподарське-рибоводне підприємство" ПАТ "Хмельницькрибгосп" до Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області про визнання недійсним рішення сесії селищної ради скасувати.

Прийняти нову постанову. Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати нечинним з моменту його прийняття пункт 4.4 та пункт 4.5 "Положення про встановлення податку на майно в частині плати за землю", що є додатком № 3 до рішення Меджибізької селищної ради від 03.07.2015 року № 2-47/2015 "Про встановлення місцевих податківі зборів на території Меджибізької селищної ради на 2016 рік", якими ставки податку за один гектар несільськогосподарських угідь, зайнятих господарськими будівлями (спорудами), розташовані за межами населеного пукнту, нормативно грошову оцінку яких не проведено встановлено в розмірі 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по області та якими ставки податку за земельні ділянки на землях водного фонду, а також за земельні ділянки лісогосподарського призначення, які зайняті виробничими, культурно побутовими, господарськими та іншими будівлями і спорудами за межами населеного пункту нормативно - грошову оцінку яких не проведено встановлено у розмірі 5 відсотків від нормативної грошової оцінки площі ріллі по області.

Стягнути на користь публічного акціонерного товариства "Хмельницьке виробниче сільськогосподарсько-рибоводне підприємство" судовий збір у розмірі 2893 (дві тисячі вісімсот дев'яносто три) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Курко О. П.

Судді Білоус О.В. Совгира Д. І.