Справа № 826/591/15
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/591/15 Головуючий у 1-й інстанції: Данилишин В.М.
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Літвіної Н.М.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Етар" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Етар" до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2015 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Етар» (далі - позивач, ТОВ «Етар») до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач, ДПІ у Дніпровському районі) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 17 грудня 2014 року відмовлено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2015 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 січня 2016 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2015 року у справі скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 23 жовтня 2014 року по 29 жовтня 2014 року, на підставі направлення від 23 жовтня 2014 року, згідно з підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, відповідно до наказу від 22 жовтня 2014 року № 1920 та на виконання постанови старшого слідчого з ОВС ВКР СУ ФР ГУ Міндоходів у Житомирській області Сокирко А.В. від 23 червня 2014 року, посадовою особою ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Етар» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Раквере» (колишня назва ПП «Валга») за період з 01 травня 2011 року по 23 червня 2014 року.

За результатами даної перевірки складено акт від 05 листопада 2014 року № 69/26-53-22-01-26-34544778, яким встановлено порушення позивачем вимог: - пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на прибуток за період, що перевірявся, у розмірі 242 273 грн.; - пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість за період, що перевірявся, у розмірі 230 736 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 17 грудня 2014 року були винесені податкові повідомлення-рішення: № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 346 104 грн., з яких 230 736 грн. - за основним платежем та 115 368 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у загальному розмірі 363 408 грн., з яких 242 273 грн. - за основним платежем та 121 135 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Зі змісту акту перевірки від 05 листопада 2014 року № 69/26-53-22-01-26-34544778 вбачається, що підставою для донарахування позивачу зазначених податкових зобов'язань слугували висновки перевіряючого про неправомірність формування позивачем складу витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість за результатами господарських операцій з контрагентом ПП «Валга», оскільки, за твердженнями відповідача, правочин укладений позивачем з вказаним контрагентом не спричиняє реального настання правових наслідків, обумовлених ним, та був спрямований на незаконне зменшення податкового зобов'язання позивача.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходив з того, що висновки податкового органу, викладені в акті перевірки є обґрунтованими, вказуючи при цьому на те, що позивачем не було надано достатніх доказів на підтвердження реальності господарських операцій зі своїм контрагентом, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення не підлягає скасуванню.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначив, що за наявності документів, які підтверджують фактичне отримання підприємством послуг та використання їх у власній господарській діяльності, ненадання якогось окремого не первинного документу, чи надання такого документу з несуттєвими помилками, не може бути підставою для висновків про відсутність документального підтвердження податкового кредиту та підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару/послуги.

З матеріалів справи вбачається, що протягом перевіряємого періоду ТОВ «Етар» здійснювало господарську діяльність з надання послуг вантажного автомобільного транспорту, на що у нього наявна ліцензія №589911 від 29 грудня 2009 року, видана Міністерством транспорту та зв'язку України, строком дії з 23 грудня 2009 року по 22 грудня 2014 року.

Між ТОВ «Етар» (в особі директора ОСОБА_4), як замовником, та ПП «Валга» (в особі директора ОСОБА_5.), як виконавцем/експедитором, укладений договір №02/04 щодо надання послуг від 02 квітня 2012 року (далі - спірний договір), за умовами якого виконавець за дорученням замовника, від імені останнього та за його рахунок, надає послуги з організації перевезення вантажів замовника автомобільним транспортом на території України та додаткові послуги. Згідно п. 1.3 ст. 1 спірного договору, виконавець може надавати замовнику наступні послуги: забезпечувати оптимальне транспортне обслуговування, та організовувати перевезення вантажів автомобільним транспортом на території України із залученням третіх осіб (перевізників); здійснювати розрахунки з транспортними організаціями за перевезення вантажів; надавати готовий транспорт, який має додаткове обладнання у відповідності до вимог чинного законодавства; надавати інші допоміжні та супутні перевезенням транспортно-експедиційні послуги.

Перелік послуг, що надаються виконавцем за спірним договором, їх вартість та розмір винагороди виконавця узгоджуються сторонами у додатку №1 до зазначеного договору.

Згідно додатку №1 до спірного договору сторонами узгоджено, що експедитор виконує перевезення вантажів за такими ставками (основні маршрути): Кривий Ріг - Миколаїв та Кривий Ріг - Одеса 20 тон бортовим довжиномір (тентованим) становить 2125,00 грн. за 1 поїздку без ПДВ, за маршрутом Арселормиттал Кривий Ріг (шламовий) 40 тон самосвал - 270,50 грн. за 1 годину без ПДВ, за маршрутом Арселормиттал Кривий Ріг (ККЦ) - 277,60 грн. за 1 годину без ПДВ. Послуги експедирування включені до вартості перевезень. Ціни розраховані виходячи з вартості палива станом на 01 січня 2012 року.

Позивачем до складу податкового кредиту віднесені суми по податковим накладним, отриманими ним від свого контрагента на виконання зазначеного вище договору.

Також, позивачем віднесено суми по взаємовідносинам з ПП «Валга» до складу витрат декларації з податку на прибуток.

Відповідно до ч.1 статті 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

З урахуванням норм наведеної статті, а також аналізу апеляційної скарги суд зауважує, що перегляд оскаржуваного рішення суду першої інстанції здійснювався в межах апеляційної скарги позивача та не зачіпав питання правомірності порядку проведення перевірки податковим органом підприємства, оскільки з даного питання позивач не виразив зауважень в скарзі.

Щодо надання оцінки правомірності винесення податкового повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток, колегія суддів зазначає таке.

Так, зі змісту позовних вимог та викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, вбачається, що позивачем оскаржуються і податкове зобов'язання щодо сплати податку на прибуток і податкове зобов'язання про сплату податку на додану вартість, тобто податкові повідомлення рішення від 17 грудня 2014 року № та №. При цьому, позивач обґрунтовує свої вимого окремо щодо кожного оскаржуваного рішення з посиланням на норми матеріального права та відповідні обставини.

Таким чином, зазначивши в прохальній частині позову лише одне ППР, позивач допустив описку. Колегія суддів вважає таку помилку саме опискою, оскільки вона не змінює ані предмет позовних вимог, ані підстав, якими позивач власне обгрунтовував свої вимоги. Викладене узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної в ухвалі від 27 січня 2016 року по цій справі.

Відтак, на розгляді у апеляційного суду перебуває скарга щодо двох податкових повідомлень-рішень від 17 грудня 2014 року № та №.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК України передбачено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно пп. 14.1.27 п. 14.1 статті 14 ПК України - витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.2 статті 138 ПК України - витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п. 198.3 статті 198 ПК України - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.1 статті 198 ПК України - право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

При цьому, відповідно до п. 201.8 статті 201 ПК України - право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК України - податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до п. 187.1 статті 187 ПК України - датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а у разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Крім цього, відповідно до п. 198.6 статті 198 ПК України - не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Положеннями п. 201.10 статті 201 ПК України встановлено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу їх покупця, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми, для підтвердження включення витрат на придбання товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат підприємства, а також для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум ПДВ сплачених у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (видаткові накладні, податкові накладні тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

При вирішенні даної справи, суд враховую правову позицію Вищого адміністративного суду України, висловлену ним в Інформаційному листі від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10, відповідно до якого процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:

1. Встановлення факту здійснення господарської операції.

2. Встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.

3. Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.

4. Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

5. Встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.

Колегія суддів зазначає, що правовідносини між позивачем та його контрагентом, а саме, факт виконання вказаних договорів, підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями первинних документів, рахунків на оплату, виставлених від імені ПП «Валга» по спірному договору; актів надання послуг, датованих квітнем 2012 року, підписаних керівниками сторін за результатами надання ПП «Валга» послуг з перевезення вантажів згідно спірного договору. В якості обсягу обрахунку наданих послуг зазначені години та ходки; податкових накладних №709 від 02 квітня 2012 року, №710 від 03 квітня 2012 року, №711 від 04 квітня 2012 року, №712 від 05 квітня 2012 року, №713 від 06 квітня 2012 року, №714 від 09 квітня 2012 року, №715 від 10 квітня 2012 року, №716 від 11 квітня 2012 року, №717 від 12 квітня 2012 року, №718 від 13 квітня 2012 року, №719 від 16 квітня 2012 року, №726 від 27 квітня 2012 року, всього на загальну суму 1091476,06 грн. (в т.ч. ПДВ), виписаних ПП «Валга» на користь позивача за підписом ОСОБА_5 та скріплених печаткою названого підприємства; картки рахунку та оборотно-сальдової відомості по рахунку бухгалтерського обліку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками»» за квітень 2012 року; банківських виписок по рахунку ТОВ «Етар» в ПАТ «ПУМБ» за квітень 2012 року, в яких зафіксовані відомості про перерахування на користь ПП «Валга» коштів в якості оплати за виконанні «автопослуги» згідно спірного договору.

Також апелянтом було надано до суду копії товарно-транспортних накладних за квітень 2012 року, що ідентифікуються ним як такі, що оформлені за участю в перевезенні ПП «Валга».

Судом також було встановлено, що ПП «Валга» надавало послуги ТОВ «Етар» в квітні 2012 року, а саме контрагентом організовано та надано послуги з перевезень як експедитором. Фактично ПП «Валга» залучалося позивачем в якості третьої особи (безпосереднього виконавця) в ході надання ТОВ «Етар» послуг на користь його замовника - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - згідно договорів №1422 від 25 березня 2011 року, №1423 від 25 березня 2011 року, №3974 від 15 вересня 2011 року, №872 від 24 лютого 2012 року, предметом яких є надання автотранспортних послуг.

На підтвердження використання отриманих від ПП «Валга» послуг у власній господарській діяльності позивачем надано суду: копії договорів на надання автотранспортних послуг, укладених між ТОВ «Етар» (як перевізником) і ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (як замовником); копії актів надання послуг до таких договорів; копії рахунків на оплату та податкових накладних, виписаних ТОВ «Етар» на користь ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»; оборотно-сальдової відомості по рахунку бухгалтерського обліку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» за квітень 2012 року, аналізу рахунку 231 «Основне виробництво» за квітень 2012 року; копії виписки банку за 27 квітня 2012 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, зокрема, посилався на дефекти договору про надання транспортно-експедиційних послуг № 02/04 від 02 квітня 20І2 року, укладеного між позивачем та ПП «Валга», зазначаючи, що даний договір не містить ані підписів, ані печаток сторін такого договору.

Слід зазначити, що жодна зі статей Податкового кодексу України, які регулюють порядок формування податкового кредиту та витрат, не робить прев'язки до обов'язкової наявності такого документу як цивільно-правовий договір, адже сам по собі цивільно-правовий договір є лише доказом фіксації волевиявлення сторін, проте в жодному разі не підтверджує факту його виконання. Необхідними та належними доказами підтвердження реальності придбання ТМЦ та в наступному формування податкового кредиту та відображення витрат у власному податковому обліку є першочергово, належним чином оформлені податкові накладні, які були складені у повній відповідності до норм чинного податкового законодавства та своєчасно зареєстровані у єдиному державному реєстрі податкових накладних, а по-друге - фактичний рух активів або зміна у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Фактичний рух активів позивачем було підтверджено оборотно-сальдовими відомостями, а також банківськими виписками.

Щодо посилань суду першої інстанції в оскаржуваній постанові на дефекти наданих товарно-транспортних накладних. Сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. При цьому, не залежить право платника податків на формування податкового кредиту та витрат від наявності чи відсутності товарно-транспортної накладної чи наявності у вказаних ТТН певних недоліків у її оформленні за наявності інших первинних документів, що свідчать про рух активів підприємства, отримання прибутку, сплату суми ПДВ у складі придбаних послуг та інше, а тому наявність певних недоліків у ТТН не може бути безумовною підставою для позбавлення платника податків права на формування податкового кредиту та податкових зобов'язань з ПДВ та віднесення вказаних сум до податкового кредиту підприємства у відповідному періоді.

Також необхідно звернути увагу на той факт, що на момент здійснення операцій з контрагентом ПП «Валга» в квітні - травні 2012 року та на момент проведення планової перевірки у листопаді 2012 pоку, за результатами якої було складено Акт Криворізькою Південною Міжрайонною державною податковою інспекцією Дніпропетровської області від 08 листопада 2012 року № 815/222/34544778 «Про результати планової документальної перевірки ПП «Етар» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 липня 2009 року по 30 червня 2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2009 року по 30 червня 2012 року були наявними всі первинні документи, факт реальності відносин позивача з контрагентом - ПП «Валга» не ставився посадовими особами податкового органу під сумнів. Згідно вказаного Акту будь-яких порушень податкового законодавства за операціями між позивачем та ПП «Валга» не виявлено. Будь яких зауважень до складу, повноти, форми документів, що підтверджують оподатковувані операції з ПП «Валга» в Акті не відображено.

Тобто, з аналізу фактичних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що надана позивачем документація у повній мірі відображає реальні наслідки, що наступили після укладення договорів та мають силу первинної документації в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України».

Отже позивачем правомірно було сформовано податковий кредит та валові витрати, оскільки наведена вище первинна документація чітко відображає операції які були здійсненні між позивачем та контрагентом ПП «Валга».

Крім того, матеріали справи свідчать, що на момент укладання договорів, ПП «Валга» було не лише належним чином зареєстровано як суб'єкт господарювання, а й являлось платником податку на додану вартість.

Також необхідно зазначити, що невиконання контрагентами зобов'язання по сплаті податку до бюджету не являється підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту та відшкодування податку на додану вартість.

Крім цього, невиконання контрагентом позивача власних податкових зобов'язань перед бюджетом, тягне відповідну відповідальність саме для нього, і не може вважатися підставою для відповідальності позивача.

Оскільки судом не було встановлено ознак фіктивності укладених між позивачем та його контрагентом правочинів, які стали підставою для зазначеного вище заниження ТОВ «Етар» податкового зобов'язання з податку на додану вартість та податку з прибутку підприємств, необґрунтованими є висновки викладені відповідачем в акті перевірки від 05 листопада 2014 року № 69/26-53-22-01-26-34544778 про порушення позивачем податкового законодавства.

А як наслідок, колегія суддів приходить до висновку про неправомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідача, що ґрунтуються на зазначених висновках акту перевірки.

Таким чином неправомірним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, що призвело до невірного по суті вирішення справи.

Згідно до статті 202 КАС України - підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Етар" - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 грудня 2016 року - скасувати та ухвалити нову.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Етар" до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 17 грудня 2014 року № та № .

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Літвіна Н.М.

Чаку Є.В.

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Чаку Є.В.

Літвіна Н. М.