Справа № 807/921/16
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/3193/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,

в с т а н о в и в:

ФОП ОСОБА_1 22.07.2016 звернувся в суд з адміністративним позовом до Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі Ужгородська ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області), в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу ДПІ у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.07.2016 №Ф-657-17 у розмірі 5781,06 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області про сплату боргу (недоїмки) від 05 липня 2016 року за № Ф-657-17 у розмірі 5781,06 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Ужгородська ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач не є пенсіонером за віком в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а отримує пенсію за вислугу років, тому на нього не поширюються пільги щодо сплати єдиного внеску, оскільки пенсія за вислугу років є окремим видом пенсійного забезпечення і регулюється окремим законодавством.

При апеляційному розгляді позивач заперечив вимоги апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що згідно копії пенсійного посвідчення за № ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 було призначено пенсію за вислугою років (а.с. 55-57).

Згідно з Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 29 січня 2015 року проведено державну реєстрацію ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця (а.с. 14).

Відповідно до ОСОБА_2 з реєстру платників єдиного податку 01 лютого 2015 року позивач перейшов на спрощену систему оподаткування та обрав 1 групу платника єдиного податку зі ставкою 10 відсотків до розміру мінімальної заробітної плати (а.с. 16).

Судом встановлено, що 05 липня 2016 року ДПІ у м. Ужгороді Головного управління ДФС у Закарпатській області прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообовязкове державне соціальне страхування за № Ф-657-17 на суму 5781,06 грн. (а.с. 13).

Відповідно до розрахунку, що наданий відповідачем 07 лютого 2017 року (а.с. 63), єдиний внесок нараховано відповідачем за період лютий-грудень 2015 року та січень-березень 2016 року, а саме: лютий, березень 2015 року 845,30 (422,65х2) грн.; квітень-червень 2015 року 1267,95 (422,65х3) грн.; липень-вересень 2015 року 1323,47 (422,65х2+478,17) грн.; жовтень-грудень 2015 року 1434,51 (422,65х3) грн.. Всього за період лютий-грудень 2015 року відповідачем нараховано єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірі 4871,23 грн.. За січень-березень 2016 року відповідачем нараховано єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірі 909,83 (303,16х3) грн..

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 05 липня 2016 року № Ф-657-17 зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірі 5781,06 грн. є неправомірною та такою, що підлягає скасуванню з підстав недотримання відповідачем приписів Інструкції № 449 щодо обчислення єдиного внеску органом доходів та зборів.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними, такими що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

За приписами частини четвертої статті 4 цього Закону (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом № 3609-VI, які набули чинності 6 серпня 2011 року), особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Буквальне тлумачення вказаної норми, дає підстави для висновку, що право не сплачувати за себе єдиний внесок поширюється лише на осіб, прямо перерахованих в аналізованій нормі, пенсіонерів за віком або інвалідів, які отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Це право не поширюється на пенсіонерів за вислугою років, в тому числі, на тих які досягли пенсійного віку для пенсії за віком.

Пенсія за віком є одним із видів пенсійного страхування, і здійснюється за рахунок коштів, що надходять від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до відповідних страхових фондів, які не зараховуються до Державного бюджету України. Саме з цих фондів покриваються витрати на медичні профілактично-реабілітаційні заходи, допомогу на поховання пенсіонерів за віком тощо.

На відміну від пенсій за віком, правила призначення пенсій за вислугу років регламентується Законом № 2262-ХІІ.

Статтею 8 зазначеного Закону передбачено, що виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

За змістом статті 7 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Отже, зазначеним Законом фактично визнається той факт, що пенсії передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Законом № 2262-ХІІ є різними державними пенсіями. Різниця при цьому обумовлюється юридичними та фактичними підставами призначення цих видів пенсій та джерелами фінансування.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постановах від 18.11.2014 № 21-420а14, від 15.04.2014 № 21-59а14 та від 12.05.2015 №21-118а15 у відповідність до якої суди зобов'язані привести свою судову практику згідно ст. 244-2 КАС України.

У вказаних рішеннях Верховного Суду України проведено аналіз положень пункту 4 частини першої та частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VІ, статті 26 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та статей 1, 12 Закону № 2262-ХІІ та висловлено правову позицію про те, що ФОП, яким призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ і які обрали спрощену систему оподаткування, не звільняються від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підставі частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VІ.

Разом з тим, відповідно до Розділу VI пункту 4 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 року № 449 (далі Інструкція № 449), вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника фізичної особи).

Пунктом 4 Розділу ІІІ Інструкції № 449 (в редакції 2016 року) передбачено, що для платників, зазначених у підпункті 3 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок встановлюється у розмірі 22 відсотків суми, що визначається такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Пунктом 4 Розділу ІІІ Інструкції № 449 (в редакції 2015 року) передбачено, що для платників, зазначених у підпункті 3 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування, - 34,7 відсотка суми, що визначається такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати та розміру внеску, встановленого Законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід).

Згідно пункту 6 Розділу ІV Інструкції № 449 (в редакції 2015 року) обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у підпункті 3 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування: 1) зазначена категорія платників самостійно для себе обчислює суму єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць, незалежно від отримання доходу (прибутку); 2) платники сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Платники можуть сплачувати єдиний внесок у вигляді авансового платежу в розмірі, який самостійно визначили, до 20 числа кожного місяця поточного кварталу. При цьому суми єдиного внеску, сплачені у вигляді авансових платежів, ураховуються платником при остаточному розрахунку, який здійснюється ним за календарний квартал до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Пунктом 6 Розділу ІV Інструкції № 449 (в редакції 2016 року) передбачено, що обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у підпункті 3 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування:

1) зазначена категорія платників самостійно для себе визначає базу для нарахування єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, але в розмірі, не більшому за максимальну величину бази нарахування єдиного внеску;

2) платники сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Платники можуть сплачувати єдиний внесок у вигляді авансового платежу в розмірі, який самостійно визначили, до 20 числа кожного місяця поточного кварталу.

При цьому суми єдиного внеску, сплачені у вигляді авансових платежів, ураховуються платником при остаточному розрахунку, який здійснюється ним за календарний квартал до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування затвердженого наказом Міністерства фінансів України 14.04.2015 року № 435 (що діяв у період подання звіту лютий 2016 року) вказано, що фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт подається за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку із зазначенням типу форми «початкова».

Відповідно до пункту 10 Розділу IV Інструкції № 449 (у редакції, що діяла у 2016 році), обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів здійснюється на підставі актів документальної перевірки правильності нарахування та сплати єдиного соціального внеску, звітності, що подається платниками до органу доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

Інших підстав для обчислення єдиного внеску органами доходів та зборів не передбачено, зокрема обчислення шляхом коригування облікових даних інформаційної системи із занесенням суми єдиного внеску у розмірі 5781,06 грн. вказаною Інструкцією на передбачено.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 05 липня 2016 року № Ф-657-17 зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірі 5781,06 грн. є неправомірною та такою, що підлягає скасуванню з підстав недотримання відповідачем приписів Інструкції № 449 щодо обчислення єдиного внеску органом доходів та зборів.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що обовязок пенсіонерів, які отримують пенсію за вислугою років сплачувати платежі до Держави на рівні із іншими особами, переліченими у ст. 4 Закону № 2464, коли пенсіонери, які отримують пенсію за віком звільнені від такого обовязку, ставить в нерівні умови перших, що також повинно враховуватися при розгляді такого спору.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п. 1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року у справі №807/921/16 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_2
ОСОБА_4

Повний текст судового рішення виготовлено 12.06.2017