Справа № 608/2030/16-а,2-а/608/1/17
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/1491/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Хобор Р.Б., Попка Я.С.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

представника апелянта ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на постанову Чортківського районного суду Тернопільської області від 04 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій неправомірними та зобовязати вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ в Тернопільській області) про визнання протиправними дій щодо припинення виплати пенсії за віком та зобовязання відновити виплату пенсії.

Постановою Чортківського районного суду Тернопільської області від 04.01.2017 року позов задоволений: визнано неправомірними дії ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_2 з 01 червня 2015 року; зобовязано ГУ ПФУ в Тернопільській області відновити з 01 червня 2015 року виплату призначеної ОСОБА_2 пенсії за віком.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ПФУ в Тернопільській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що постанова винесена без належного зясування обставин справи і з порушенням норм матеріального права. Просить її скасувати і прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови не враховано приписів ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якими прямо передбачено, що особам, яким призначено пенсію за цим законом, та які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», пенсії не виплачуються, оскільки позивач працює на посаді, яка відноситься до державної служби, йому обґрунтовано припинено виплату пенсії. Крім того, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зокрема, розглянуто позовні вимоги без врахування, пропуску строку звернення до суду.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені. Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, про дату, місце, час судового засідання був належним чином повідомлений.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області як одержувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджується пенсійним посвідченням № серії ААБ №138121, виданим 23.05.2007 року.

Також судом встановлено, що позивач працює на посаді державного службовця.

З 1 квітня 2015 року ОСОБА_2 припинено виплату пенсії у звязку набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 від 02.03.2015 року.

03 листопада 2016 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Тернопільській області із заявою про відновлення виплати призначеної пенсії за віком. Однак, листом № 604/с-11 від 14.11.2016 року йому було відмовлено у відновленні виплати пенсії з посиланням на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 від 02.03.2015 року.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для невиплати пенсії з врахуванням Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» немає, а тому така виплата має бути відновлена з 01.06.2015 у звязку із відсутністю норми, яка б визначала підставу для її припинення, а з 01.01.2016 року у звязку з тим, що роботодавцем постійно утримувалися та сплачувалися до Пенсійного фонду України страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а тому дії відповідача є прямим втручанням у право позивача на мирне володіння особистим майном (пенсією), а відтак, є протиправними.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 від 02.03.2015 року ( далі - Закон України № 213 від 02.03.2015 року) внесено зміни до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та викладено її в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється".

За приписами п. 2 Прикінцевих положень Закону України № 213 від 02.03.2015 року порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України № 213 від 02.03.2015 року на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок підготувати та подати до 1 травня 2015 року на розгляд Верховної ОСОБА_3 України проект закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних (крім пенсій військовослужбовців і наукових працівників), на загальних підставах.

При цьому, пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України № 213 від 02.03.2015 року встановлено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був.

Таким чином, з 1 червня 2015 року втратили чинність норми, за якими призначались спеціальні, пенсії, у зв'язку з чим спеціальні пенсії та щомісячне довічне грошове утримання за вищезазначеними Законами не призначаються.

Враховуючи, що з 1 червня 2015 року, посада, на якій працює позивач, не відноситься до посад, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України «Про державну службу», підстави для невиплати позивачу з 01 червня 2015 року пенсії, визначені статтею 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відсутні.

Таким чином, оскільки з 1 червня 2015 року втратили свою чинність правові підстави тимчасового припинення виплати позивачу пенсії у звязку із неприйняттям спеціального закону, відмова відповідача у виплаті позивачу призначеної пенсії, починаючи з 01.06.2015 року є протиправною. Але, зазначені вимоги за період з 01.06.2015 року по 14.05.2016 року слід залишити без розгляду у звязку з пропуском позивачем строку на звернення до суду.

Згідно з ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановлюється ухвала.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема позовної заяви ОСОБА_2, про факт невиплати пенсії він дізнався 01.04.2015 року, проте, звертаючись до відповідача, мав намір переконатися в порушенні його прав, а переконався в цьому, отримавши відповідь від 14.11.2016 року.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду.

Підстав для визнання поважними причин пропуску і самих причин пропуску строку судом не встановлено. Відтак, висновок суду першої інстанції в цій частині зроблений з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що не підлягають до задоволення позовні вимоги про відновлення виплати пенсії ОСОБА_2 з 01.01.2016 року з таких підстав.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015р. №911-VІІІ, який набрав чинності 01 січня 2016 року, внесено зміни до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема, частину першу вказаної статті викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється».

Таким чином, враховуючи, що позивач працює на посаді державного службовця, підстав для виплати йому з 01 січня 2016 року пенсії немає.

Проте, апеляційний суд, зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, зокрема передбачено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Оскільки відповідач поновив позивачу виплату пенсії, то підстав для задоволення позову в цій частині немає.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З врахуванням того, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової, якою в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити частково.

Постанову Чортківського районного суду Тернопільської області від 04 січня 2017 року у справі № 608/2030/16-а скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій щодо припинення виплати пенсії неправомірними та зобовязання відновити виплату пенсії за період з 01.06.2015 року по 14.05.2016 року залишити без розгляду.

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді Я.С. Попко

ОСОБА_3

Постанова складена в повному обсязі 12.06.2017 року