Справа № 310/2361/17
Суддя: Вірченко О. М.
Дата ухвалення: 2017-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 310/2361/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 червня 2017 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до УПСЗН виконавчого комітету БМР про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії, мотивуючи свої вимоги наступним. З 25 серпня 2014 року в звязку із проведенням антитерористичної операції позивач змушений був покинути своє місце проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту і переїхати до м. Бердянська, де він звернувся до відповідача із заявою про взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи. 28 листопада 2014 року позивачеві було видано довідку про взяття його на облік. З грудня 2014 року по лютий 2016 року ОСОБА_1 отримував від УПСЗН адресну допомогу в розмірі 1 075 грн. щомісячно. Для поновлення виплат позивач звернувся до відповідача, де йому було розяснено, що невиплата адресної допомоги могла статися через прийняття відповідачем рішення про призупинення її виплати в звязку із необхідністю проведення перевірки на предмет фактичного проживання ОСОБА_1 в м. Бердянську. 27 квітня 2016 року відповідною комісією було встановлено факт проживання позивача та складено акт матеріально-побутових умов, але проведення виплат відновлено не було. 05 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про зняття його з обліку, а 10 серпня 2016 року позивач звернувся із заявою про взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи до УПСЗН Переяслав-Хмельницької міської ради, 16 серпня 2016 року отримав відповідну довідку. Листом від 07 листопада 2016 року відповідач повідомив позивачу, що на підставі Постанови КМУ від 08 червня 2016 року рішення про призначення (відновлення) допомоги приймається за результатами проведення перевірки фактичного місця проживання. Вважає, що бездіяльність відповідача порушує його права, встановлені ОСОБА_3 України. Просив визнати протиправною бездіяльність УПСЗН виконавчого комітету БМР, яка полягає у невиплаті позивачу адресної допомоги з березня 2016 року по 05 серпня 2016 року, визнати протиправним і скасувати рішення відповідача про припинення виплати вказаної допомоги, зобовязати відповідача виплатити йому адресну допомогу за період з березня 2016 року по 05 серпня 2016 року негайно після проголошення судового рішення, а також просив поновити строк на звернення до суду за захистом своїх прав в звязку із тим, що про порушення його прав ОСОБА_1 дізнався після отримання відповіді УПСЗН виконавчого комітету БМР від 18 листопада 2016 року.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з викладених в позові підстав, просив його вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача позовні вимоги не визнала з наступних підстав. Позивачем було пропущено строк звернення до суду, передбачений ст. 99 КАС України, не надано доказів поважності причин такого пропуску. ОСОБА_1 знятий з обліку у відповідача як внутрішньо переміщена особа з 05 серпня 2016 року, на сьогодні він проживає в м. Переяслав-Хмельницький та перебуває на обліку за місцем проживання. Особова справа позивача була відправлена до УПСЗН Переяслав-Хмельницької міської ради 01 вересня 2016 року разом з атестатом, згідно якого виплата допомоги на проживання була здійснена відповідачем по 29 лютого 2016 року. Відповідно до Постанови КМУ від 14 березня 2016 року № 167 «Про внесення змін до деяких постанов ОСОБА_4 Міністрів України», яка набрала чинності 17 березня 2016 року, в довідці, як фактичне місце проживання не можуть зазначатися адреси (місцезнаходження) органів державної влади, місцевого самоврядування, юридичних осіб публічного права, їх підрозділів, будь-яких інших приміщень, за якими внутрішньо переміщені особи фактично не проживають. У звязку із тим, що в довідці позивача було проставлено адресу місця проживання адресу управління праці, прийняти рішення про продовження виплати адресної допомоги на проживання не було законних підстав. Згідно Постанови КМУ від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» рішення про призначення (відновлення) даного виду допомоги приймається за результатами проведення перевірки фактичного місця проживання, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сімї за формою, встановленою Мінсоцполітики. Після обстеження матеріально-побутових умов сімї 11 серпня 2016 року факт проживання позивача підтверджено не було, тому на підставі рішення комісії виконкому від 26 серпня 2016 року допомога на проживання згідно заяви від 11 квітня 2016 року ОСОБА_1 призначена не була. Дане рішення комісії позивачем не було оскаржене, проте наявність такого рішення є перешкодою для відновлення соціальної виплати. Просила відмовити в задоволенні позову.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до ст. 1 ОСОБА_3 України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3 ОСОБА_3 України).

За приписами ст. 8 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

У відповідності до ст. 4 Закону підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Відповідно до паспорту громадянина України серії ВА № 355382, виданого Петровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 19 жовтня 1996 року, ОСОБА_1 є громадянином України, місце його проживання зареєстроване за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений Постановою КМУ від 01 жовтня 2014 року № 505 (далі Порядок № 505), визначає механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи затверджений Постановою КМУ «Про облік внутрішньо переміщених осіб» від 01 жовтня 2014 року № 509 (далі Порядок № 509).

Згідно довідки від 28 листопада 2014 року ОСОБА_1 взято на облік як внутрішньо переміщену особу в Управлінні соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області. Фактичне місце його проживання вказано за адресою: Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Приморська, буд. 1.

Позивач звернувся до УПСЗН виконавчого комітету БМР Запорізької області із заявою про надання грошової допомоги, отримання якої передбачено Порядком № 505, яку ОСОБА_1 отримував до 01 березня 2016 року.

П. 1 ст. 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 24 грудня 2015 року № 921 (далі Закон № 921) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи було вилучено з переліку документів, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, визначених Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

П. 4 ч. 2 розділу І розділу Закону № 921 доповнена ч. 1 ст. 4 Закону № 1706, яка наголошує, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону.

Тобто, з часу набрання чинності Законом № 921, а саме з 13 січня 2016 року, проставляння територіальними підрозділами Державної міграційної служби України відмітки про реєстрацію місця проживання осіб, зазначених у довідці, не передбачено законом, оскільки саме Міністерство соціальної політики визначено відповідальним за забезпечення формування та надання адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, а на структурні підрозділи з питань соціального захисту населення покладено завдання щодо вирішення питання стосовно видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, реєстрації та постановки її на облік в Єдиній інформаційній базі.

Крім цього, вносячи зміни Законом № 921, законодавець виключив п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону № 1706, норма якого передбачала обовязок внутрішньо переміщеної особи один раз на шість місяців зявлятися до відповідного структурного підрозділу уповноваженого органу міграційної політики.

На підставі абз. 1 п. 9 Порядку № 509 у разі зміни місця проживання або змін у складі сімї у звязку з народженням дитини (або іншими обставинами) заявник звертається за виданням довідки до уповноваженого органу за місцем фактичного проживання, а раніше видана йому довідка вилучається, про що вносяться відповідні зміни до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

В своїх запереченнях відповідач зазначає, що відповідно до Постанови КМУ від 14 березня 2016 року в довідці, як фактичне місце проживання не можуть зазначатися адреси (місцезнаходження) органів державної влади, місцевого самоврядування, юридичних осіб публічного права, їх підрозділів, будь-яких інших приміщень, за якими внутрішньо переміщені особи фактично не проживають. Однак, такі зміни внесено до п. 3 Постанови № 509, яким передбачено зазначення інформації про заявника в заяві про взяття на облік, а не довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з п. 6 вказаної постанови, довідка дії безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону та абз. 6 цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована, і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону. Довідка, видана до 20 червня 2016 року, у якій адресою фактичного місця проживання вказано адресу місцезнаходження органу державної влади, органу місцевого самоврядування, юридичної особи публічного права, її підрозділу, будь-якого іншого приміщення, за якою фактично переміщена особа фактично не проживає, підлягає перереєстрації до 20 липня 2016 року.

Як вбачається із довідки від 28 листопада 2014 року № НОМЕР_1, фактичним місцем проживання ОСОБА_1 зазначено: м. Бердянськ, вул. Приморська, буд. 1, дана адреса не змінювалась; строк дії довідки неодноразово продовжувався, останній раз її було перереєстровано 30 травня 2016 року, тобто після прийняття заначеної Постанови. Вказана довідка ніким не скасувалась.

27 квітня 2016 року відповідною комісією було проведено обстеження матеріально-побутових умов сімї ОСОБА_1, про що складено відповідний акт.

Вказане вище свідчить про те, що відповідачу було відоме постійне місце проживання позивача вул. Приморська, буд. 1, яка не змінювалась з моменту його реєстрації як внутрішньо переміщеної особи в м. Бердянську.

Відповідно до Постанови КМУ від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

До заяви додається копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та пред'являється оригінал такої довідки.

Комісія розглядає подання про призначення (відновлення) або про відмову у призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати протягом п'яти робочих днів з дня отримання такого подання.

Комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати.

У разі прийняття рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати комісія не пізніше наступного робочого дня надсилає копію такого рішення органові, що здійснює соціальні виплати, та структурному підрозділу з питань соціального захисту населення.

Орган, що здійснює соціальні виплати та структурний підрозділ з питань соціального захисту населення, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи, та здійснює повернення сум недоотриманих соціальних виплат за минулий період відповідно до законодавства.

Отже, припинення соціальних виплат здійснюється виключно після отримання відповідачем відповідного рішення комісії.

В матеріалах справи наявний витяг з рішення комісії з питань щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 26 серпня 2016 року, проте припинення соціальних виплат позивачу було здійснено з березня 2016 року, тобто до отримання вищезазначеного рішення комісії.

До припинення соціальних виплат на користь позивача рішення про відмову у їх здійснені позивачеві відповідачем не приймалось. Отже на момент припинення відповідачем соціальних виплат ОСОБА_1 у УПСЗН виконавчого комітету БМР були відсутні передбачені Порядком та Законом підстави для припинення таких виплат.

Крім зазначеного, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 05 серпня 2016 року звернувся до відповідача із заявою про зміну місця проживання. Таким чином, відповідачу на момент обстеження матеріально-побутових умов позивача 11 серпня 2016 року достеменно було відомо про те, що на даний час він в м. Бердянську вже не проживає. Незважаючи на це, комісії з питань щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, засідання якої відбулось 26 серпня 2016 року, було надано саме цей акт і комісія прийняла рішення про відмову у відновленні виплат за попередній період, на протязі якого ОСОБА_1 фактично мешкав у м. Бердянську.

П. 2 розділу ІІ Перехідних положень Закону № 921 визначено необхідність ОСОБА_4 Міністрів України протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

На час відмови відповідача в наданні позивачу адресної грошової допомоги ОСОБА_4 Міністрів України його нормативно-правові акти не були приведені у відповідність із внесеними до Закону змінами.

Однак, суд зазначає, що посилання відповідача, як підставу правомірності відмови у призначенні та виплаті щомісячної адресної грошової допомоги на той факт, що до внесення змін до Постанов КМУ № 505, № 509 механізм обліку внутрішньо переміщених осіб та призначення їм щомісячної адресної допомоги залишається незмінним, не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства.

Юридична сила закону, як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в ОСОБА_3 України.

Право вносити закони, вносити до них зміни належить виключно ОСОБА_5 України і не може передаватися іншим органам чи посадовим особам. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ст. 8 ОСОБА_3 України, ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу, Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 є нормами прямої дії.

Відповідно до ст. 22 ОСОБА_3 України при прийнятті нових законів або внесення до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Постанови та розпорядження ОСОБА_4 Міністрів є підзаконними нормативно-правовими актами.

У даному випадку постанови містять вторинні (похідні) норми, що розкривають і конкретизують первинні норми, приймаються на їх підставі, спрямовані на їх виконання.

Право приймати Закони, вносити до них зміни належить виключно ОСОБА_5 України і не може передаватись іншим органам чи посадовим особам. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй.

Верховна ОСОБА_5 може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акту. Нормативно-правові акти ОСОБА_4 Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Право на обмеження конституційних прав громадян ОСОБА_4 Міністрів України Верховною ОСОБА_5 України не надано.

Таким чином, невнесення відповідних змін до нормативно-правових актів КМУ не могло бути підставою для звуження прав позивача та припиненні йому соціальних виплат.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання бездіяльності відповідача неправомірною та зобовязання виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам підлягають задоволенню.

Вимога ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про припинення виплати адресної допомоги задоволенню не підлягає, оскільки таке рішення відповідачем не приймалось.

Щодо строку звернення із позовом до суду необхідно зазначити наступне.

У відповідності із ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Листом УПСЗН виконавчого комітету БМР від 24 листопада 2016 року № 15694 відповідача повідомив ОСОБА_1, що згідно постанови КМУ від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» рішення про призначення (відновлення) усіх видів допомоги приймається за результатами проведення перевірки фактичного місця проживання, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сімї за формою, встановленою Мінсоцполітики. Після проведення перевірки фактичного місця проживання заява розглядається на комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. 05 серпня 2016 року позивач вибув до іншого місця проживання, його особову справу надіслано до управління соцзахисту за місцем його фактичного проживання.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 про порушення своїх прав дізнався із вказаної відповіді, саме з цієї дати починається перебіг строку, тому строк звернення до суду ним пропущено не було.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 71, 99, 160-163 КАС України, суд

постановив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області по невиплаті ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з 01 березня 2016 року по 05 серпня 2016 року.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з 01 березня 2016 року по 05 серпня 2016 року.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_6