Справа № 463/2298/16-а,2-а/463/13/17
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/3514/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.

секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

з участю осіб:

позивача по справі: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3

відповідача по справі: не зявився

третьої особи на стороні позивача: ОСОБА_4

третьої особи на стороні відповідача: ОСОБА_5, представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_7 районної адміністрації Львівської міської ради та ОСОБА_5 до якої приєдналась ОСОБА_8 на постанову Личаківського районного суду м. Львова від 21 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2, третьої особи на стороні позивача ОСОБА_4 до ОСОБА_7 районної адміністрації Львівської міської ради, третьої особи ОСОБА_5 про визнання незаконним в частині та скасування розпорядження,

У С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2 звернулася з позовом в суд до ОСОБА_7 районної адміністрації Львівської міської ради, третьої особи ОСОБА_5 та просила скасувати розпорядження ОСОБА_7 районної адміністрації Львівської міської ради №282 від 07.08.2015 року «Про відповідність перепланування квартири №1а в будинку №6 на вулиці Юнацькій в м. Львові після поділу квартири №1 на дві окремі квартири затвердженій документації» в частині віднесення підвалу площею 8,4 кв.м. до квартири №1а.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає. що оскільки ні в ухвалі суду, якою затверджено мирову угоду, укладену між сторонами, ні в розпорядженні №267 від 17.07.2014 року не зазначено про перехід права користування підвалом, площею 8,4 кв.м., тому вказане розпорядження є незаконним.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 21 лютого 2017 року в справі №463/2298/16а адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_7 районною адміністрацією Львівської міської ради та ОСОБА_5 до якої приєдналась ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, в яких просять скасувати постанову Личаківського районного суду м. Львова від 21 лютого 2017 року в справі №463/2298/16а.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг апелянти зазначають, що при винесенні оскаржуваної постанови суд не в повній мірі зясував всі обставини, які мають значення для справи, порушив норми як матеріального так і процесуального права, і це призвело до неправильного вирішення питання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги необхідно задовольнити частково, оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. Однак, на думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС (у редакції, чинній на час звернення Товариства до суду з позовом) компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Спір в даній справі виник між фізичною особою, як субєктом приватного права та органом місцевого самоврядування, як субєктом владних повноважень з приводу оскарження неправомірних рішень органу місцевого самоврядування про передачу підвалу площею 8,4 кв.м. до квартири №1а.

Позивачі в цій справі доводять належність їм на праві користування підвалу площею 8,4 кв.м. по вулиці Юнацькій, 6 в м. Львові, а відповідач ОСОБА_7 районна адміністрація Львівської міської ради та ОСОБА_5 як третя особа на стороні відповідача заперечують цей факт.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що між сторонами в цій справі існує спір про право цивільне, а саме належність на праві користування підвалу, який не може бути вирішено в порядку адміністративного судочинства, так як адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей встановлювати (визнавати) належність права користування тій чи іншій особі.

Механізм визнання права користування на той чи інший обєкт за певним субєктом визначений Цивільним кодексом України.

Таким чином, враховуючи суть спірних правовідносин та субєктний склад, суд апеляційної інстанції зазначає, що спірні правовідносини відносяться до компетенції суду загальної юрисдикції та повинні розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на наведене апеляційні вимоги слід задовольнити частково.

Керуючись ст.157, ч.3 ст. 160, ст.195, ст.196, п.4 ч.1 ст.198, ст.203, п.4 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_7 районної адміністрації Львівської міської ради та ОСОБА_5 до якої приєдналась ОСОБА_8 задовольнити частково, постанову Личаківського районного суду м. Львова від 21 лютого 2017 року в справі №463/2298/16 скасувати та провадження у справі закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_1
судді ОСОБА_9
ОСОБА_10

Повний текст виготовлено 12.06.2017 року