Справа № 820/5547/16
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" червня 2017 р. м. Київ К/800/6810/17

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Головчук С.В., Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного територіального управління юстиції у Харківській області про поновлення на посаді за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в якому, з урахуванням уточнень, просив: визнати нечинним та скасувати наказ № 2157/к від 08 вересня 2016 року; поновити ОСОБА_4 на посаді спеціаліста першої категорії Ізюмського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказ № 2157/к від 08 вересня 2016 року про звільнення ОСОБА_4 є незаконним, оскільки підстави його звільнення, а саме пункт 6 статті 36 Кодексу законів про працю України, не відповідають дійсним обставинам справи. Також зазначив, що в порушення вимог статті 47 Кодексу законів про працю України позивача з наказом про звільнення з посади ознайомлено не було, копія наказу не видавалася, а лише була надіслана засобами поштового зв'язку.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року, позивачу відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування доводів касаційної скарги вказує, що судами попередніх інстанцій безпідставно не враховано його твердження про скорочення посади, яку він обіймав. При цьому, підставою для припинення трудового договору за пунктом 6 статті 36 Кодексу законів про працю України є, зокрема, відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, в той час як він від продовження роботи не відмовлявся, а лише повідомив, що із запропонованою посадою не погоджується.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 наказом Головного територіального управління юстиції в Харківській області від 22 жовтня 2013 року № 648/4 призначений на посаду провідного спеціаліста відділу Державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області з 23 жовтня 2013 року.

Наказом Головного територіального управління юстиції в Харківській області від 17 грудня 2013 року № 903/4 позивача з 23 грудня 2013 року переведено на посаду спеціаліста першої категорії відділу Державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області.

Відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції в Харківській області №91/5 від 23 березня 2016 року ОСОБА_4 надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01 квітня 2016 року по 17 березня 2017 року.

Наказом Головного територіального управління юстиції в Харківській області від 27 квітня 2016 року № 1212/к позивача переведено з 27 квітня 2016 року на посаду спеціаліста першої категорії Ізюмського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Листом Головного територіального управління юстиції в Харківській області від 02 липня 2016 року № 09.01-34/09.01-60/3982 ОСОБА_4 попереджено про зміни істотних умов праці відповідно до статті 32 Кодексу законів про працю України, у зв'язку з припиненням державної служби. Одночасно позивачу запропоновано переведення на вакантну посаду документознавця першої категорії Ізюмського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Згідно особистого напису на попередженні позивач з попередження ознайомлений, із запропонованою посадою не згоден.

Наказом Головного територіального управління юстиції в Харківській області від 08 вересня 2016 року № 2157/к відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», пункту 6 статті 36 та статей 44, 83 Кодексу законів про працю України позивача звільнено з 08 вересня 2016 року з посади спеціаліста першої категорії Ізюмського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, у зв'язку із відмовою від продовження роботи у зв'язку із змінами істотних умов праці, з припиненням державної служби.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_4 у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку зі змінами істотних умов праці, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, оскільки посада спеціаліста першої категорії відділу Державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, яку обіймав позивач до 10 травня 2016 року, була посадою державної служби та в подальшому скорочена, що на переконання суду свідчить про те, що відбулася зміна істотних умов праці.

Крім того, відмова від переведення на іншу посаду у зв'язку із змінами істотних умов праці за своєю суттю є окремою самостійною підставою для звільнення, яка не є звільненням з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тому передбачені частиною 3 статті 184 Кодексу законів про працю України гарантії на випадки звільнення з підстав, передбачених пунктом 6 статті 36 Кодексу законів про працю України, не розповсюджуються.

Проте повністю погодитись з висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів не може та вважає їх передчасними.

Згідно пункту 6 статті 36 Кодексу законів про працю України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

В абзаці першому пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 (зі змінами і доповненнями) «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено судам, що припинення трудового договору пунктом 6 статті 36 Кодексу законів про працю України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Виходячи з положень зазначеної норми, роз'яснень, викладених в абзаці першому пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 (зі змінами і доповненнями) «Про практику розгляду судами трудових спорів», трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 Кодексу законів про працю України у разі, коли внаслідок змін в організації виробництва і праці змінились істотні умови роботи працівника за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою на тому самому підприємстві, установі, організації, і працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах.

Під змінами в організації виробництва і праці у пункті 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, зокрема, мається на увазі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій і підтверджується матеріалами справи, постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 року № 271 визначено, що критеріями визначення переліку посад працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування, є зміст і характер виконуваної ними роботи, що в переважній більшості не передбачає здійснення повноважень, безпосередньо пов'язаних з виконанням завдань і функцій, визначених частиною першою статті 1 Закону України «Про державну службу», а також роботи, що пов'язана із забезпеченням належних умов функціонування державного органу, а саме: комплексним обслуговуванням і ремонтом будинків, реставраційними та будівельно-монтажними роботами; документальним забезпеченням та діловодством (крім працівників, які опрацьовують документи з обмеженим доступом); комп'ютерним забезпеченням та впровадженням інформаційних технологій (крім працівників, до компетенції яких належить адміністрування загальнодержавних реєстрів та баз даних, а також забезпечення захисту інформації); виконанням функцій секретаря і стенографіста, комп'ютерним набором тексту, роботою з копіювальною та розмножувальною технікою, записом і опрацюванням цифрових даних; веденням архіву та виконанням функцій з бібліотечного обслуговування; матеріально-технічним та господарським забезпеченням.

Відповідно до посадової інструкції спеціаліста першої категорії відділу Державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, затвердженої начальником Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області 30 листопада 2015 року, копія якої міститься у матеріалах справи, за характером виконуваних обов'язків, вказана посада відноситься до категорії працівника державного органу, який виконує функції з обслуговування.

Згідно пункту 3 штатного розпису начальником Головного територіального управління юстиції в Харківській області, введеного в дію наказом Головного територіального управління юстиції в Харківській області від 26 травня 2016 року № 290/3, виведено зі штату посад державної служби, в т.ч. посаду спеціаліста першої категорії Ізюмського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби.

Проте, в порушення норм процесуального права суди попередніх інстанцій не з'ясували та не встановили чи була посада, яку обіймав позивач, ліквідована, чи була збережена і лише виключена зі штату посад державної служби, хоча ця обставина має суттєве значення для вирішення справи. Адже, звільнення за пунктом 6 статті 36 Кодексу законів про працю України можливе лише у випадках відмови працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмови від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

При цьому, лише у випадку незгоди працівника продовжувати роботу на займаній посаді у зв'язку зі змінами істотних умов праці, відповідач міг вирішити питання про звільнення на підставі пункту 6 статті 36 Кодексу законів про працю України.

Згідно з частиною 3 статті 32 Кодексу законів про працю України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.

Як свідчить зміст попередження про зміну в організації праці (про зміну істотних умов праці) від 03 червня 2016 року ОСОБА_4 пропонувалася вакантна посада, а не продовження роботи на попередній посаді з істотними змінами умов праці.

Отже, судами попередніх інстанцій не було з'ясовано, чи фактично відбулось скорочення посади, яку займав позивач, чи зміни істотних умов праці, а відтак - і наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_4 за пунктом 6 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України.

Не встановлення в судовому процесі зазначених вище обставин як таких, що мають суттєве значення у справі, призвело до передчасних та необґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, та відповідно до положень частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: С.В. Головчук

Ю.К. Черпак