Справа № 814/2479/16
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/2479/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 березня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправними наказів в частині звільнення зі служби в поліції, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

21 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати накази ГУНП в Миколаївській області від 07.11.16 №303 о/с про його звільнення з поліції та № 440 дск від 31.05.2016 р., поновити його на посаді інспектора Ленінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області та стягнути на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю звільнення за скороченням, яке обґрунтовувалось наявністю висновку про невідповідність займаній посаді. Вважаючи наказ про звільнення незаконним, позивач просив поновити його на посаді.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що звільнення позивача відбулось у відповідності до вимог закону, оскільки позивача за рішенням суду поновлено посаді інспектора Ленінського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області, з якої він звільнявся та яка передбачалась тимчасовими штатами. Під час вирішення питання про призначення позивача на посаду постійного штату після скорочення попереднього, взято до уваги висновок атестаційної комісії про його службову невідповідність, враховано попередній досвід та відношення до службової дисципліни, та з врахуванням зазначених відомостей не прийнято позитивного рішення.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 березня 2017 року позов задоволений частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області №303 о/с від 07.11.2016 року в частині звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції. Поновлено ОСОБА_2 на посаді інспектора Ленінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 08.11.2016 року по 23.03.2017 року у сумі 16538,18 гривень (шістнадцять тисяч п'ятсот тридцять вісім грн. вісімнадцять коп.), без врахування середньої заробітної плати за один місяць, що підлягає негайному виконанню. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за один місяць в розмірі 4781,18 гривень (чотири тисячі сімсот вісімдесят одна грн. вісімнадцять коп.). В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову про відмову у позові в повному обсязі.

В зв'язку із неявкою сторін, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно п.2 ч. 1 ст. 197 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

07.11.2015 року ОСОБА_2 призначено на посаду інспектора Ленінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

04.03.2016 року атестаційною комісією № 2 ГУНП в Миколаївській області ухвалене рішення про те, що ОСОБА_2 не відповідає займаній посаді, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

25.04.2016 року наказом начальника ГУНП в Миколаївській області №93 о/с ОСОБА_2 звільнено з поліції через службову невідповідність, на підставі висновків атестаційної комісії №2 від 04.03.16.

10.08.2016 року постановою Миколаївського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №814/514/16 наказ №93 від 25.04.16 визнано протиправним та скасовано, а ОСОБА_2 поновлено на посаді інспектора Ленінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року змінено постанову МОАС по справі № 814/514/16, визнано протиправним та скасовано рішення (висновок) Атестаційної комісії №2 Головного управління Національної поліції в Миколаївської області, оформлене протоколом ОП №15.00004429.0021673 від 04.03.2016 року. В іншій частині постанова суду першої інстанції залишена без змін.

06.09.2016 року наказом ГУ НП в Миколаївській області №252 о/с на підставі постанови МОАС від 10.08.16, позивача поновлено на посаді інспектора Ленінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

07.09.16 ОСОБА_2 попереджено про можливе наступне звільнення зі служби в поліції у зв'язку зі скороченням тимчасових штатів.

07.11.16 наказом начальника ГУНП в Миколаївській області № 303 о/с ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції за ст.77 ч.1 п.4 Закону України "Про Національну поліцію" у зв'язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не проводиться реорганізація чи скорочення штатів, а лише заміна тимчасового штатного розпису на постійний. Крім того, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2016 року визнано протиправним та скасовано рішення (висновок) атестаційної комісії № 2 Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, оформлене протоколом ОП № 15.0004429.0021673 від 04.03.2016 року, на який, як на підставу звільнення позивача, посилався відповідач.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 68 Закону України "Про національну поліцію" у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Згідно з п.4 ч.1 ст.77 вказаного Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Аналізуючи викладене, можливо прийти до висновку, що у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів звільненню підлягають не всі поліцейські, а лише ті, посади яких скорочені.

У разі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями тощо. Саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший, без скорочення штату, не може бути підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження. Скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів цієї юридичної особи до і після її реорганізації.

Окрім цього ч. 2 ст.68 Закону України "Про Національну поліцію" передбачається право поліцейського бути призначеним у разі скорочення його посади на іншу посаду у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Відповідно до п. 4 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пункт 8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабміну України від 29.07.1991р. № 114, передбачає, що дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, в тому числі у зв'язку із скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що ані Законом України "Про Національну поліцію", ані Положенням № 114, не врегульовано процедуру здійснення пропозиції наявних вакантних посад поліцейському, який попереджається про можливе звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, скорочення чисельності або штату працівників. Така процедура визначена Кодексом законів про працю України.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17.02.2015 року у справі №21-8а15.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку про можливість застосування до спірних правовідносин норм КЗпП УКраїни.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, частиною 2 цієї статті передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП закріплено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Однак, як вірно зазначив суд першої інстанції, матеріалами справи не підтверджується зміна в організації праці Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, пов'язана зі скороченням чисельності або штату працівників.

З матеріалів справи встановлено, що реорганізація у ГУ НП в Миколаївській області не відбувалась. Замість 3263 посад тимчасового штату, введено не меншу кількість посад постійного штату.

Встановлена законодавством можливість зміни штатного розкладу територіального органу поліції з одночасним затвердженням іншого, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню поліцейських на посади за новим штатним розкладом. Це зобов'язання ГУ НП в Миколаївській області не виконало, трудові гарантії позивача як працівника порушені.

Доказів пропонування інших посад та доказів відмови позивача від інших посад, відповідачем не надано.

Крім того, частиною 5 ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Натомість матеріали справи не містять доказів розгляду відповідною комісією ГУ НП в Миколаївській області можливості використання позивача на службі, пропонування йому будь-яких посад.

Залишаючи вказані вимоги закону поза увагою відповідач, як і при розгляді справи в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі зазначає, що при вирішенні питання про звільнення позивача керувався висновком атестаційної комісії від 04.03.2016 року про невідповідність її займаній посаді, який в ході розгляду адміністративної справи №814/514/16 не оскаржувався, тобто є чинним. Разом з тим, дане твердження не відповідає дійсності.

Так, з матеріалів справи вбачається, що постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.06.2016р. по справі №814/514/16 надано оцінку зазначеному висновку атестаційної комісії. Судом задоволено позов ОСОБА_2, скасовано наказ про звільнення його з поліції саме з мотивів того, що атестація позивача проведена всупереч вимогам Закону, висновки про його службову невідповідність необґрунтовані та протиправні.

Крім того, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року змінено постанову МОАС по справі № 814/514/16 визнано протиправним та скасовано рішення (висновок) Атестаційної комісії №2 Головного управління Національної поліції в Миколаївської області, оформлене протоколом ОП №15.00004429.0021673 від 04.03.2016 року.

З огляду на викладене, оскільки Головним управлінням Національної поліції в Миколаївській області реорганізація чи скорочення штатів фактично не проводилась, а лише замінено тимчасовий штатний розпис на постійний, в матеріалах справи відсутні докази пропозицій ОСОБА_2 іншої посади або відмови її від запропонованих посад та враховуючи те, що рішення (висновок) атестаційної комісії від 04.03.2016 року постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2016 року скасований, правильним є висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позову.

Судова колегія погоджується і з розрахунком суду першої інстанції грошового забезпечення позивача за час вимушеного прогулу, які здійснений відповідно до вимог Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейських Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Оскільки предметом апеляційного оскарження є судове рішення в частині задоволення позову, судова колегія не надає правової оцінки висновкам суду першої інстанції в частині відмови у позові.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення по суті спору з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195,196,198,200,205,206,254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням апеляційної інстанції.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян