Справа № 263/3067/17
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Папаценко П.І.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року справа №263/3067/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Шишова О.О., суддів Сіваченко І.В.,Чебанов О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26 квітня 2017 р. у справі № 263/3067/17 (головуючий І інстанції Папаценко П.І.) за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративного правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по тексту позивач, апелянт) звернувся до Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовною заявою Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії АР №851388 від 20.02.2017 року.

Постановою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26 квітня 2017р. у справі № 263/3067/17 у задоволені адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в м.Маріуполі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - було відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що постанова в справі про адміністративне правопорушення серії АР №851388 від 20.02.2017 року відповідає вимогамст.283 КУпАП, є законною та обґрунтованою, оскільки при її винесенні виконано усі вимоги чинного законодавства та на підставі повного і всебічного з'ясування обставин вирішено справу.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що патрульній поліції він надав усі пояснення, що правопорушення не скоював, так як автомобіль не ставив, а здійснював розворот, який закінчити завадила машина патрульної поліції, заблокувавши рух його машині. Про свою незгоду з адміністративним стягненням він зазначив в постанові. Інспектор поліції не надав жодного доказу в підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення, інформація про їх існування в постанові відсутня, справа ним розглянута незаконно на місті зупинки транспортного засобу, чим суттєво порушив його права передбачені ст.268 КУпАП. Крім того інспектор патрульної поліції зразу виніс постанову, будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, не були вирішені клопотання., досліджені докази, заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи.

Сторони у судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах апеляційної скарги, дійшла висновку, що останню необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно постанови у справі про адміністративне правопорушення, серії АР №851388 від 20.02.2017 року ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Ford Kuga» номерний знак НОМЕР_1, 20.02.2017 року о 18 годині 25 хвилин, по пр.Будівельників, 101 в Центральному районі м.Маріуполь поставив транспортний засіб задньою частиною до тротуару із пішохідним рухом, а саме на парковку для авто, чим порушив п.15.5 ПДР України, тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП. Вказаною постановою до ОСОБА_2 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а тому постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

У відповідності до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ч.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ст.14-1 КУпАП до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Кодексом адміністративного судочинства України (далі-КАСУ) встановлено, а саме ст.69-80, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи.

Відповідачем, як доказ правомірності дій поліцейських, в суд першої інстанції був наданий диск з відеозаписом з камер поліцейських від 20.02.2017 р.

Колегія суддів, звертає увагу позивача на те, що єдиним належними доказами у даній справі є відео зафіксоване нагрудною камерою поліцейського, яке було надано до суду для дослідження.

Як вбачається з відеозапису, позивач керуючи автомобілем біля 18 години 25 хвилин рухаючись по пр.Будівельників, 101 в м.Маріуполі, поставив транспортний засіб задньою частиною біля тротуару із пішохідним рухом. О 18 годині 26 хвилин патрульна машина проїхала повз автомобіль позивача, який в цей час заїжджав на парковку задньою частиною. Патрульні поліцейські проїхали значно далі від машини позивача, переконавшись в тому, що водій транспортного засобу не збирається рухатися, інспектори здійснили розворот та о 18 годині 27 хвилин під'їхали до місця вчинення правопорушення. До автомобіля о 18 годині 29 хвилин підійшла дівчина та сіла в нього. Крім того, на відео ОСОБА_2 остаточно визнав той факт, що автомобіль він поставив на парковку, вимагаючи від інспектора поліції записати це в постанові. Вказане свідчить про наявність в його діях порушення правил дорожнього руху та складу адміністративного правопорушення, та спростовує доводи позивача про відсутність в його діях порушення правил дорожнього руху. Первинне твердження позивача, щодо неможливості здійснити розворот спростовуються цим же відеозаписом.

З переглянутого відеоматеріалу судом також встановлено, що патрульна поліція повідомила ОСОБА_2 про причину зупинки, про розгляд справи, а також про процесуальні права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про право на захист та право подавати письмові пояснення. Цими правами ОСОБА_2 не забажав скористатися, навпаки торопив інспектора поліції щоб той скоріше робив свою роботу та відпустив його.

Згідно п.15.5, розділу 15 «Зупинка та стоянка» Правил дорожнього руху України, біля тротуарів або інших місць із пішохідним рухом ставити транспортні засоби під кутом дозволяється лише передньою частиною, а на підйомах - тільки задньою частиною.В даному випадку не має значення здійснив позивач зупинку чи стоянку транспортного засобу, тому що в будь-якому випадку це є порушенням зазначеного пункту правил, отже вимог ПДР України щодо «Зупинка та стоянка» оскільки в ньому фактично міститься заборона ставити автомобіль біля тротуарів задньою частиною.

За порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України передбачена адміністративна відповідальність за ст.122. ч.1 КУпАП - перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що водій автомобілю Ford Kuga» номерний знак НОМЕР_1, оставив транспортний засіб задньою частиною до тротуару із пішохідним рухом, а саме на парковку для авто, чим порушив п.15.5 Правила дорожнього руху затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. N 1306, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 ст.122 КУпАП, що в свою чергу підтверджує правильність винесення постанови від 20.02.2017 року серії АР № 851388 щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Щодо доводів апелянта на те ,що справа розглянута інспектором поліції незаконно на місті зупинки транспортного засобу, чим суттєво порушив його права передбачені ст.268 КУпАП. Крім того інспектор патрульної поліції зразу виніс постанову, будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, не були вирішені клопотання., досліджені докази, заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи, колегія суддів відноситься критично виходячи з наступного.

Відповідно до ст.276 КУпАП та Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, в якому суд вирішив, що положення ч. 1 ст. 276 КУпАП, необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 133 Конституції України систему адміністративно-територіального устрою України складають: Автономна Республіка Крим, області, райони, міста, райони в містах, селища і села.

Місто Маріуполь є окремою адміністративно-територіальною одиницею, на яку поширюється юрисдикція Управління, щодо розгляду відповідної категорії справ про адміністративні правопорушення посадовими особами Управління.

Колегія суддів зазначає, що після ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 26.05.2015 № 5-рп/2015, 14 липня 2015 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього рух» за № 596 - VIII, відповідно до п. 38 ч.1 якого до ст.258 КУпАП внесено зміни, а саме: після частини першої доповнено новою частиною такого змісту: «Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі». Зазначений Закон набрав сили 08.08.2015 року. При таких обставинах, колегія суддів вважає, що інспектор поліції діяв відповідно до законодавства.

Відповідачем, як доказ правомірності дій поліцейських, в суд першої інстанції був наданий диск з відеозаписом з камер поліцейських від 20.02.2017 р, з якого видно порушення позивачем п.15.5 Правила дорожнього руху.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що постанова в справі про адміністративне правопорушення серії АР №851388 від 20.02.2017 року відповідає вимогам ст.283 КУпАП, є законною та обґрунтованою, оскільки при її винесенні виконано усі вимоги чинного законодавства та на підставі повного і всебічного з'ясування обставин вирішено справу, а тому скасуванню не підлягає.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги апелянта не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, спір за суттю вирішений вірно, підстави для скасування судового рішення відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26 квітня 2017 р. у справі № 263/3067/17- залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26 квітня 2017 р. у справі № 263/3067/17- залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: О.О.Шишов

Судді: І.В.Сіваченко

О.О.Чебанов