Справа № 496/1193/17
Суддя: Горяєв І. М.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 496/1193/17
Провадження № 2-а/496/78/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Горяєва І.М.,

за участю секретаря Полубок Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Біляївському районі про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом та просила визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Біляївському районі Одеської області від 23 грудня 2016 року №100 щодо відмови в призначенні пенсії відповідно до п. 10 ст. 21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року №2493-ІІІ та зобовязати Малиновське обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Біляївському районі Одеської області) провести коригування витрат, крім посадового окладу, доплати за ранг та вислугу років, зазначених у довідках виконкому Біляївської міської ради від 01 грудня 2016 року №33, №34 та провести перерахунок пенсії позивачки відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення заробітку для обчислення пенсії», п.10 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року №2493-ІІІ та ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ чинних до 01.10.2011 року в розмірі 84 % отриманої після коригування заробітної плати посадової особи місцевого самоврядування, починаючи з 25.02.2016 року, виплатити різницю між перерахованим та виплаченим розмірами пенсій та виплачувати в подальшому перерахований розмір пенсії.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 21.07.1997 року працювала в Майорівській сільській раді на посаді секретаря виконкому, з 19.04.1998 року обрана секретарем сільської ради а з 26.07.2005 року тричі обиралась головою села і працювала по 05.11.2015 року. У звязку з обєднанням територіальних громад село Майори ввійшло до складу Біляївської територіальної громади, а її було призначено виконуючою обовязки старости села Майори та селища Повстанське, де вона працювала з 06.11.2015 р. по 20.01.2016 року. Таким чином вона має 18 років 6 місяців стажу роботи, як посадова особа органу місцевого самоврядування, в тому числі 17 років 06 місяців 17 днів роботи на виборних посадах. Позивачка звернулась до управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі із заявою про призначення їй пенсії, при цьому продовжувала працювати на посаді сільського голови. З 25.07.2015 року їй призначено пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058 (надалі Закон 1058). В управлінні Пенсійного фонду їй пояснили, що оскільки вона продовжує працювати на посаді сільського голови, то не має права на призначення пенсії передбаченої Законом 2493. У 2016 році позивачка двічі зверталась до управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі із заявами про перерахування їй пенсії, також надала довідки відповідного зразка №33 - №34 від 01.12.2016 року видані виконкомом Біляївської міської ради. При цьому просила врахувати вимоги ст. 37 чинного до 01.10.2011 року Закону, та Постанов Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», п.2 якої передбачено коригування виплат, що включаються у заробіток для призначення пенсії (крім посадових окладів, надбавок за ранг, вислугу років). Рішенням УПФУ № 100 від 23.12.2016 року позивачці було відмовлено у проведенні перерахунку пенсії. Саме з тих підстав позивачка була змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

До судового засідання позивачка не з`явилась, але надала заяву, в якій позов підтримала та наполягала на його задоволені у повному обсязі (а.с.55).

Представник відповідача позов не визнав, надіслав до суду заперечення, у якому просив відмовити у вимогах позивача у повному обсязі та справу слухати у його відсутність (а.с.34-41).

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою суду від 08.06.2017 р. була замінена сторона у справі, а саме з відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області на Малиновське обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі у звязку з реорганізацією останніх.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 21.07.1997 року працювала в Майорівській сільській раді на посаді секретаря виконкому, з 19.04.1998 року обрана секретарем сільської ради, а з 26.07.2005 року тричі обиралась головою села і працювала по 05.11.2015 року, згідно копії трудової книжки серії БТ-І №4598857 від 18.06.1979 року (а.с.19-23).

У звязку з обєднанням територіальних громад село Майори ввійшло до складу Біляївської територіальної громади, а ОСОБА_1 було призначено виконуючою обовязки старости села Майори та селища Повстанське, де вона працювала з 06.11.2015 по 20.01.2016 року (а.с.24-26).

З 25.07.2015 року позивачці призначено пенсію за віком, згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», при цьому позивачка продовжувала працювати на посаді сільського голови.

25 лютого 2016 року позивачка надала до управління Пенсійного фонду заяву про виплату пенсії (а.с.12). Також надала довідку №33 від 01.12.2016 року, видану виконкомом Біляївської міської ради про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію (а.с.17) та довідку №34 від 01.12.2016 року про складові заробітної плати (за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» (а.с.18).

Однак, Рішенням УПФУ № 100 від 23.12.2016 року позивачці було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до ст. 21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» (а.с.16).

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд при вирішенні спору керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Згідно з рішенням КСУ від 09.02.1999 року № 1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України, закони та нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі.

Вирішуючи позовні вимоги за позовом до субєкта владних повноважень, суд виходить із конституційних принципів, на яких базуються здійснення прав та свобод людини та громадянина в Україні, включаючи права на пенсійне забезпечення, які передбачені Конституцією України, з неможливості скасування та звуження права на пенсійне забезпечення. Правовою гарантією забезпечення державою цього права є виконання прийнятих на себе зобовязань, що слідує з принципів верховенства права, закріпленого ст. 8 Конституції України.

Статтями 8, 19, 46, 55 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та ряд інших, у звязку з чим з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування», не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються, виходячи з наступного.

Аналіз вищевикладеного положення дає підстави для висновку, що воно поширюється на тих осіб, яким пенсії призначаються (в теперішньому часі) спеціальними законами, а не на тих, яким вони вже призначені (в минулому часі).

Крім цього, вказане положення не містить посилання на конкретні норми законів чи підзаконних актів щодо пенсійного забезпечення осіб, які скасовуються. Підстав вважати, що скасовуються всі норми, як ті, що стосуються призначення, так і ті, що стосуються перерахунку пенсій немає.

Крім того, нормами чинного законодавства визначено, що не допускається погіршення положення пенсіонера.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже, норми ст. 37 Закону України «Про державну службу», діють на сьогодні і вони не змінені, не скасовані в установленому Конституцією України порядку.

Відповідно до вимог ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» умови та порядок перерахунку призначених пенсій державних службовців визначаються Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсій» позивач, який у 2015 році вийшов на пенсію державного службовця та продовжував працювати, має право на перерахунок пенсії в звязку із підвищенням розміру заробітної плати державного службовця відповідної посади та рангу.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.09.2014, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Тобто, бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Суд переконаний, що з огляду на зазначені вище положення статей 1, 3, 8, 19, 46, 55 Конституції України та практики ЄСПЛ можна за аналогією стверджувати, що права людини та громадянина, гарантовані законодавством України, також мають бути не теоретичними та ілюзорними, а ефективними на практиці.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ст. 161 КАС України під час прийняття постанови суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Доказами у адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, як то - пояснення сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази надаються суду особами, які беруть участь у справі.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на перерахунок призначеної їй пенсії державного службовця за останнім місцем роботи на державній службі. Відмова відповідача у здійсненні таких перерахунків та виплат пенсії в підвищеному розмірі не ґрунтується на конституційному принципі верховенства права, вимогах закону, дії його в часі та обставинах справи, а тому є неправомірною, тому суд вважає, що права позивачки порушені та підлягають судовому захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ст.ст. 6, 9, 11, 17, 158-163, 186, 256 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Біляївському районі Одеської області від 23 грудня 2016 року №100 про відмову в призначенні пенсії відповідно до п.10 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року №2493-ІІІ.

Зобов`язати Малиновське обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Біляївському районі Одеської області) провести коригування витрат, крім посадового окладу, доплати за ранг та вислугу років, зазначених у довідках виконкому Біляївської міської ради від 01 грудня 2016 року №33-№34 та провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення заробітку для обчислення пенсії», п.10 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року №2493-ІІІ та ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ чинних до 01.10.2011 року в розмірі 84 % отриманої після коригування заробітної плати посадової особи місцевого самоврядування, починаючи з 25.02.2016 року, виплатити різницю між перерахованим та виплаченим розмірами пенсій та виплачувати в подальшому перерахований розмір пенсії.

Звернути постанову до негайного виконання у межах одного місяця.

Стягнути з Малиновського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 640 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_3