Справа № 820/1933/17
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

31 травня 2017 р. № 820/1933/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рубан. В.В.,

за участі

секретаря судового засідання -Абояна І.І,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Левченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської митниці Державної фіскальної служби України про стягнення матеріальної допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської митниці Державної фіскальної служби України, в якому просить суд стягнути з Харківської митниці Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1, ІН НОМЕР_1, матеріальну допомогу за 2010 - 2015 роки у сумі 17650,84 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2010 року у справі № 2а-6029/10/2070 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної митної служби, Куп'янської митниці про скасування наказу та поновлення на посаді - задоволено в повному обсязі; скасовано наказ Державної митної служби України від 12.04.2010року № 543-К "По особовому складу митних органів" про припинення перебування на державні службі в митних органах України ОСОБА_1 на посаді начальника митного поста "Плетенівка" Куп'янської митниці з 14.04.2010р. за порушення Присяги державних службовців, що виявилося у несумлінному виконанні службових обов'язків; поновити ОСОБА_1 на державній службі в митних органах України на посаді начальника митного поста "Плетенівка" Куп'янської митниці з 14.04.2010р. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.03.2011 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.05.2014 вказану постанову залишити без змін.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2015 року у справі №820/7987/15 адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківської митниці Державної фіскальної служби України, Державної фіскальної служби України про стягнення суми - задоволено частково; стягнуто з Харківської митниці Державної фіскальної служби України, , на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 300867 грн 55 коп.; допущено до негайного виконання рішення в частині стягнення з Харківської митниці Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць в розмірі 4427 грн 94 коп.; в іншій частині позовних вимог відмовлено. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.01.16р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.12.2016р. вказану постанову залишити без змін.

Крім того, позивач зазначив, що його було поновлено на посаді лише наказом від 08.06.2015 року №537-О "Про виконання рішення суду", відповідно до якого: скасовано наказ Державної митної служби України від 12.04.2010 року № 543-к "По особовому складу митних органів"; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника митного поста "Плетенівка" Харківської митниці Міндоходів з 14.04.2010 року, майже через 5 років після ухвалення рішення суду. Оскілки позивач був незаконно звільнений з роботи, за період з 2010 по 2015 роки відпустки йому не надавались , він був позбавлений можливості звернутися з заявою про надання йому як щорічної відпустки так і матеріальної допомоги для оздоровлення в розмірі двох посадових окладів щорічно на вирішення соціально-побутових питань та допомоги на оздоровлення.. 18 вересня 2015 позивача було звільнено з займаної посади за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 914-0 від 31.08.2015 року. 16 березня 2017 року позивач звернувся до Харківської митниці ДФС із заявою про виплату йому матеріальної допомоги, у зв'язку з тим , що така допомога не була йому виплачена у 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015 роках. Листом від 29.03.2017 року № 42/00-1/20-70-05-02/3 позивачу було відмовлено у виплаті матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань та допомоги на оздоровлення. Позивач вважає, що відмова відповідача у виплаті матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та допомоги на оздоровлення є неправомірною, а суму матеріальної допомоги необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

В судовому засіданні позивача позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечувала та просила відмовити в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначила, що в спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачені Конституцією та законами України.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2010 року у справі № 2а-6029/10/2070 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної митної служби, Куп'янської митниці про скасування наказу та поновлення на посаді - задоволено в повному обсязі; скасовано наказ Державної митної служби України від 12.04.2010року № 543-К "По особовому складу митних органів" про припинення перебування на державні службі в митних органах України ОСОБА_1 на посаді начальника митного поста "Плетенівка" Куп'янської митниці з 14.04.2010р. за порушення Присяги державних службовців, що виявилося у несумлінному виконанні службових обов'язків; поновити ОСОБА_1 на державній службі в митних органах України на посаді начальника митного поста "Плетенівка" Куп'янської митниці з 14.04.2010р. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.03.2011 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.05.2014 вказану постанову залишити без змін.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року у справі №820/7987/15 адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківської митниці Державної фіскальної служби України, Державної фіскальної служби України про стягнення суми - задоволено частково; стягнуто з Харківської митниці Державної фіскальної служби України, , на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 300867 грн. 55 коп.; допущено до негайного виконання рішення в частині стягнення з Харківської митниці Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць в розмірі 4427 грн 94 коп.; в іншій частині позовних вимог відмовлено. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.01.16р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.12.2016р. вказану постанову залишити без змін.

Із матеріалів справи вбачається, що Наказом Міністерства доходів і зборів України від 08.06.2015 № 537-0, позивача, ОСОБА_1, поновлено на посаді начальника митного поста "Плетнівка" Харківської митниці Міндоходів з 14.04.2010 р.

Відповідно до наказу Харківської митниці ДФС від 23.07.2015 № 12-о "Про поновлення ОСОБА_1." ОСОБА_1 було встановлено посадовий оклад в розмірі 1740, 00 грн., надбавка за вислугу років в розмірі в розмірі 30 відсотків до посадового окладу за стаж державної служби 24 роки 9 місяців починаючи з 23.07.2015.

Згідно з наказом Міністерства доходів і зборів України від 31.08.2017 №914-о "Про звільнення ОСОБА_1." ОСОБА_1 звільнено 18.09.2015 з посади начальника митного поста "Плетенівка" Харківської митниці Міндоходів за угодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до пункту 1 наказу Харківської митниці ДФС "По особовому складу" від 02.09.2015№ 559-0 заступнику начальника управління фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку - заступника головного бухгалтера - начальника відділу фінансової звітності ОСОБА_3 доручено виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані частини щорічної відпустки, а саме: терміном 40 календарних днів за період роботи з 14.04.2010 по терміном 45 календарних днів за період роботи з 13.04.2011 по терміном 45 календарних днів за період роботи з 13.04.2012 по терміном 45 календарних днів за період роботи з 13.04.2013 по терміном 45 календарних днів за період роботи з 13.04.2014 по терміном 20 календарних днів за період роботи з 13.04.2015по 18.09.2015 та провести повний розрахунок.

Зазначена компенсація за невикористані дні щорічної відпустки та повний розрахунок з заробітної плати нараховані та виплачені на картковий рахунок ОСОБА_1 17.09.2015.

16.03.2017 року позивач звернувся до відповідача с заявою в якій просив надати йому розрахунок виплат за вимушений прогул та повідомити чи включені до них допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально - побутових питань з 14.04.2010р. по 18.09.2015р.

29.03.2017р. на вказану заяву відповідачем надана відповідь, в якій вказані відповідні розрахунку і зазначено, що матеріальні допомоги на оздоровлення та вирішення соціально - побутових питань не виплачувались, оскільки на це не було підстав.

Щодо виплати допомоги на оздоровлення суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Зідно із ст. 2 цього Закону заробітна плата складається з основної, додаткової заробітної плати та інших заохочуваних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оплату праці" джерелом коштів на оплату праці працівників для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, є кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, грантів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 546 Митного кодексу України Харківська митниця ДФС є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку та бланк із зображенням Державного Герба України та із своїм найменуванням і діє відповідно до Конституції України, цього Кодексу, інших нормативно-правових актів та на підставі положення, яке затверджується наказом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з п. 1 Положення про Харківську митницю ДФС, затвердженого наказом ДФС України від 27.08.2014 № 79 Харківська митниця Державної фіскальної служби України є територіальним органом Державної фіскальної служби України, який підпорядковується Державній фіскальній службі України.

Статтею 98 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

У відповідності до ч. 1 ст.569 Митного кодексу України посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями.

Згідно з ч. 7 ст. 33 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХП (який був чинний на момент звільнення позивача з митних органів) умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

На час звільнення позивача питання оплати праці працівників митниці були врегульовані КЗпП України, Бюджетним кодексом України, Законами України "Про державну службу", "Про оплату праці", постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" та Колективним договором між адміністрацією та трудовим колективом Харківської митниці ДФС на 2015-2020 роки.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 35 Закону України "Про державну службу" державним службовцям надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Відповідно до пп. 3 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

Таким чином, чинним як на момент звільнення ОСОБА_1 так і на теперішній час законодавством передбачається, що матеріальна допомога на оздоровлення може бути надана працівникові лише при реалізації права на щорічну відпустку.

Аналогічна позиція також викладена в листі Міністерства праці та соціальної політики від 19.07.2010 № 671/13-84-10, згідно з яким: "Частиною першою статті 35 Закону України "Про державну службу" передбачено надання державним службовцям щорічної відпустки тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу.

При цьому згідно з підпунктом 3) пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (зі змінами) керівникам органів надано право за наявності коштів надавати працівникам допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки в розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника.

Це одна й та сама допомога, виплата якої у розмірі посадового окладу є обов'язковою при наданні щорічної відпустки, а за наявності коштів - у розмірі середньомісячної заробітної плати.

При цьому під час формування фонду оплати праці на відповідний бюджетний рік для кожного працівника передбачається одна допомога для оздоровлення.

Що стосується виплати допомоги на оздоровлення при наданні частини відпустки, то відповідно до статті 12 Закону України "Про відпустки" щорічну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів.

У випадку поділу щорічної відпустки на частини зазначена допомога виплачується працівникові один раз на рік при наданні будь-якої з частин щорічної відпустки.

Вказана позиція також викладена в листі Міністерства соціальної політики України від 19.01.2015 № 39/13/84-15.

Таким чином, суд приходить до висновку, що надання матеріальної допомоги на оздоровлення за час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу), без фактичного перебування у відпустці, з урахуванням отримання компенсації за невикористану відпустку, чинним законодавством не передбачено.

Щодо виплати допомоги на вирішення соціально-побутових питань суд зазначає наступне.

Як зазначалося вище п.п. 3 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 19.01.2015 р. № 39/13/84-15 роз'яснено, що зазначена матеріальна допомога виплачується за заявою працівника, наприклад, у разі скрутного матеріального становища, у зв'язку з тривалою хворобою тощо. Рішення про надання такої матеріальної допомоги приймається керівником відповідного органу, виходячи з обставин, викладених у заяві працівника, за наявності коштів на цю мету.

Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не є обов'язковою виплатою і якщо коштів на її виплату недостатньо, виплачувати її немає можливості.

Одночасно з цим, слід зазначити, що згідно з пунктом 5 Колективного договору визначено, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога на оздоровлення надаються один раз на рік (для кожного виду допомоги) в розмірах, що не перевищують середньомісячної заробітної плати.

Відповідно до підпункту 5.4. пункту 5 Колективного договору розмір допомоги на оздоровлення та розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань на поточний рік визначаються виходячи з фінансових можливостей митниці та затверджуються наказом митниці, за погодженням з профспілковим комітетом, на початок кожного бюджетного року.

При цьому, підпунктами 5.5-5.6 пункту 5 Колективного договору визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується при наданні щорічної відпустки тривалістю не менше 14 календарних днів - один раз на рік.

У разі перенесення щорічної відпустки на наступний рік допомога на оздоровлення не виплачується. У разі виплати компенсації за невикористану відпустку допомога на оздоровлення не компенсується і не виплачується.

Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається при наданні щорічної відпустки, або по окремій заяві, у зв'язку з сімейними обставинами, тривалою хворобою, на одруження, поховання, оплату за навчання на контрактній основі (у т.ч. дітей працівників), повернення позики (відсотків за позикою) та інше посадовим особам та іншим працівникам митниці, яким присвоюються спеціальні звання.

Відповідно до підпункту 5.9 пункту 5 Колективного договору якщо матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не була отримана посадовою особою при виході в щорічну відпустку, вона може бути виплачена протягом поточного року на підставі заяви посадової особи з клопотанням безпосереднього керівника на ім'я начальника митниці.

Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, не є обов'язковою виплатою, це одноразова допомога, яка надається на підставі заяви працівника з обов'язковим зазначенням підстав для її отримання та надається йому за рішенням керівника, з урахуванням обставин та виходячи з фінансових можливостей митниці.

При цьому, суд приймає до уваги, що під час проходження державної служби ОСОБА_1 у Харківській митниці Міндоходів ним не подавалися заяви керівництву митниці про необхідність виплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Крім того суд зазначає, що у відповіді від 29.03.2017 року відповідач не відмовляв позивачу у виплаті матеріальних допомог на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, а лише зазначив, що вказані допомоги не були йому виплачені.

У відповідності до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем у наданих суду запереченнях надано достатньо доказів в обґрунтування правомірності своїх дій, з огляду на що, вважає позовні вимоги не обґрунтованими, а тому вбачає достатньо підстав для відмови у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 128, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківської митниці Державної фіскальної служби України про стягнення матеріальної допомоги - залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У повному обсязі постанова виготовлена 06.06.2017 р.

Суддя Рубан В.В.