Справа № 803/1622/16
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 р. Справа № 876/3852/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

участю секретаря Смидюх Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 обласної державної адміністрації та Державне агентство лісових ресурсів України на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 обласної ради, Комунального підприємства Волиньприродресурс ОСОБА_1 обласної ради, Волинського обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства Волиньоблагроліс до ОСОБА_1 обласної державної адміністрації про скасування розпоряджень,

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 обласна рада, Комунальне підприємство Волиньприродресурс ОСОБА_1 обласної ради, ОСОБА_1 обласне комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство Волиньоблагроліс 04.11.2016 року звернулися з адміністративним позовом до ОСОБА_1 обласної державної адміністрації , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача ОСОБА_1 обласне управління лісового та мисливського господарства, Державне агентство лісових ресурсів України, Державне підприємство Ківерцівське лісове господарство , Державне підприємство Цуманське лісове господарство , Державне підприємство Поліське лісове господарство , Державне підприємство Прибузьке лісове господарство про скасування розпоряджень голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14 Про вдосконалення управління лісовим господарством, від 19.01.2011 № 15 Про утворення комісії для передачі лісів дочірніх підприємств комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства Волиньоблагроліс до сфери управління обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, від 31.05.2011 № 232 Про надання лісів у постійне користування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваними розпорядженнями порушені права територіальних громад сіл, селищ, міст Волинської області в особі представницького органу ОСОБА_1 обласної ради та комунальних підприємств територіальної громади області, оскільки до прийняття даних розпоряджень земельні ділянки лісового фонду загальною площею 55635,1 га перебували у постійному користуванні дочірніх підприємств КСЛП Волиньоблагроліс для ведення лісового господарства, яке протиправно позбавлено права користування земельними ділянками лісового фонду.

Крім того, пунктом 1 розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14 визнано таким, що втратило чинність, розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 27.03.2009р. № 100, без наявності жодних підстав для втрати чинності розпорядження. При цьому, визнавши таким, що втратило чинність розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 27.03.2009 № 100, головою ОСОБА_1 ОДА не було припинено право користування та не було вилучено в дочірніх підприємств КСЛП Волиньоблагроліс землі для лісогосподарських потреб, оскільки припинення права постійного користування земельними ділянками та їх вилучення чітко регламентується Лісовим та Земельним кодексами України.

Розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14, № 15, від 31.05.2011 № 232 суперечать також рішенню ОСОБА_1 обласної ради від 18.02.2000 № 13/2, яке не скасоване та не визнане недійсним, а відтак є чинним та обовязковим до виконання й для голови місцевої державної адміністрації. Позивачі просять скасувати розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011р. № 14, від 19.01.2011р. № 15, від 31.05.201р.1 № 232.

Оскаржуваною постановою Волинського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 року позовну заяву задоволено частково.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 обласна державна адміністрація просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що оскаржуваними розпорядженнями голови ОСОБА_1 ОДА, прийнятими у межах наданих повноважень, права позивачів порушені не були. Крім того, рішення ОСОБА_1 обласної ради від 18.08.2000р. № 13/2 та акти прийому-передачі не є документами, які посвідчують право постійного користування земельними ділянками КСЛП Волиньоблагроліс та його дочірніх підприємств, тому у вказаних підприємств відсутнє право постійного користування. Відповідач також вказує, що в оскаржуваних розпорядженнях голови ОСОБА_1 ОДА йдеться про земельні ділянки лісового фонду, що надані в постійне користування державним лісогосподарським підприємствам та на, які надані дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок лісового фонду, тому згідно із вимогами статті 17 Лісового кодексу України вони належать державі та правомірно надані лише державним лісогосподарським підприємствам.

У поданій апеляційній скарзі Державне агентство лісових ресурсів України просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що відповідно до ст. 57 Земельного кодексу України (в редакції на момент прийняття оскаржуваних розпоряджень), земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Главою 19 Земельного кодексу України визначено набуття права на землю громадянами та юридичними особами.

Частина друга статті 116 Земельного кодексу України передбачає, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною першою статті 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Зазначені положення кореспондуються з положеннями частини четвертої статті 17 Лісового кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, відповідно до яких право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

При цьому, судом першої інстанції не враховано положення ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України, а саме, що дочірні підприємства не набули у встановленому порядку права постійного користування землями лісового фонду.

В постанові суд зазначив, що припинення права користування земельними ділянками лісового фонду дочірніми підприємствами повинно було відбуватися із дотриманням загального порядку, визначеного чинним на той час ЛК України та ЗК України, однак судом не було враховано, що у Дочірнього підприємства «Комунальне спеціалізоване лісопідприємство «Ківерціліс», Дочірнього підприємства «Комунальне спеціалізоване лісопідприємство «Маневичіліс», Дочірнього підприємства «Комунальне спеціалізоване лісопідприємство «Любомльліс» не виникло право постійного користування, відповідно висновки суду, що відповідач перед передачею земель лісового фонду повинен був припинити право дочірніх підприємств на користування землями лісового фонду є безпідставними. Додатково слід звернути увагу, що наявність розпорядження про надання дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок лісового фонду дочірнім підприємствам, не є перешкодою у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою іншому субєкту.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подані скарги не підлягають задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що в постанові судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 15.11.2016 (справа № 21-2351а16) зроблено правовий висновок про те, що право на захист це самостійне субєктивне право, яке зявляється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього. У вказаній справі суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у позивача права на звернення до суду з позовом про скасування Указу Президента України від 14.04.2016 № 150/2016, оскільки у позивача відсутні права чи обовязки у звязку із виданням Президентом України зазначеного Указу.

На думку суду, позивачем КП Волиньприродресурс не доведено, а судом не встановлено, що оскаржувані розпорядження порушують безпосередньо права, свободи або інтереси вказаного позивача, оскільки розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14, № 15 та від 31.05.2011 № 232 були прийняті до утворення КП Волиньприродресурс, яке мало місце у квітні 2016 року, відтак, ці розпорядження не вплинули та не могли вплинути на будь-які права чи обовязки вказаного позивача, тому з цих підстав у задоволенні позовних вимог КП Волиньприродресурс необхідно відмовити.

Разом з тим, на думку суду, оскаржувані розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011р. № 14, № 15 та від 31.05.2011 № 232 порушують права інших позивачів ОСОБА_1 обласної ради (представницького органу територіальних громад сіл, селищ, міст Волинської області) та КСЛП Волиньоблагроліс в особі його дочірніх підприємств, оскільки до прийняття вказаних розпоряджень земельні ділянки лісового фонду загальною площею 55635,1 га. перебували у постійному користуванні дочірніх підприємств КСЛП Волиньоблагроліс, яке є комунальним підприємством, заснованим обласною радою на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, для ведення лісового господарства, та які були безпідставно позбавлені права користування земельними ділянками лісового фонду. Відтак, зазначені позивачі володіють правом на судовий захист і саме їх позовні вимоги належить задовольнити.

Крім того, при вирішенні даного спору суд враховує, що КСЛП Волиньоблагроліс зверталося до суду з позовом про скасування розпоряджень голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14, № 15, у звязку із чим ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 04.02.2011 було відкрито провадження у справі № 2а/0370/257/11 (т. 2, а. с. 232). Проте, в подальшому ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04.04.2011 у вказаній адміністративній справі первинного позивача КСЛП Волиньоблагроліс було замінено на інших позивачів (т. 2, а. с. 236-237), а після прийняття рішення ОСОБА_1 обласної ради від 26.05.2011 № 4/65 ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 31.05.2011 провадження у справі № 2а/0370/257/11 було закрито (т. 2, а. с. 238-239). Отже, у звязку із заміною первинного позивача КСЛП Волиньоблагроліс на інших позивачів закриття провадження у справі № 2а/0370/257/11 не є перешкодою для повторного звернення КСЛП Волиньоблагроліс до суду з позовом про скасування розпоряджень голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14, № 15 та не є підставою для закриття провадження у цій справі в частині позовних вимог КСЛП Волиньоблагроліс про скасування розпоряджень голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14, № 15.

На думку суду, розгляд та вирішення цієї справи повинно відбуватися саме в порядку адміністративного судочинства, оскільки треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача ДП Ківерцівське ЛГ, ДП Цуманське ЛГ, ДП Поліське ЛГ та ДП Прибузьке ЛГ у встановленому порядку не отримали державні акти на право постійного користування земельними ділянками лісового фонду, переданими згідно із оскаржуваними розпорядженнями.

Відповідно до частини четвертої статті 17 ЛК України право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Пунктом 5 розділу VIII ЛК України (у редакції Закону України Про внесення змін до Лісового кодексу України від 08.02.2006 № 3404-IV, який набрав чинності 29.03.2006) передбачено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Отже, планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є документами, що підтверджують право постійного користування земельними лісовими ділянками державними лісогосподарськими підприємствами лише за умови, якщо такі земельні ділянки були надані до 29.03.2006. Відтак, проекти організації та розвитку лісового господарства ДП Ківерцівське ЛГ, ДП Цуманське ЛГ, ДП Поліське ЛГ та ДП Прибузьке ЛГ (т. 2, а. с. 165-208) не можуть бути визнані документами, що підтверджують право постійного користування земельними лісовими ділянками в розумінні пункту 5 розділу VIII ЛК України, оскільки спірні земельні ділянки були надані після 29.03.2006.

Суд також враховує, що розпорядженнями голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14 та від 31.05.2011 № 232 надано дозволи на складення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, що є управлінською діяльністю. Крім того, одним із позивачем у цій справі виступає ОСОБА_1 обласна рада, яка оспорює правомірність розпоряджень голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14, № 15 та від 31.05.2011 № 232 з підстав їх невідповідності рішенню ОСОБА_1 обласної ради від 18.08.2000 № 13/2, тому вказаний спір виник також між субєктами владних повноважень, має ознаки так званого компетенційного спору та повинен вирішуватися за правилами КАС України.

За приписами частини третьої статті 43 Закону № 586-XIV розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються в судовому порядку. Таким чином, з наведених вище мотивів та підстав адміністративний позов необхідно задовольнити частково в частині позовних вимог ОСОБА_1 обласної ради та КСЛП Волиньоблагроліс, скасувавши оскаржувані розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА, а у задоволенні позовних вимог КП Волиньприродресурс належить відмовити.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Судом встановлено, що 19.01.2011 головою ОСОБА_1 ОДА прийнято розпорядження № 14 Про вдосконалення управління лісовим господарством такого змісту: 1. Визнати таким, що втратило чинність, розпорядження ОСОБА_1 ОДА від 27.03.2009 № 100 Про погодження місця розташування земельних ділянок та надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо їх відведення . 2. Підпорядкувати до сфери управління Держлісагенства ліси на землях запасу державної власності, які використовуються для ведення лісового господарства дочірніми підприємствами обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства Волиньоблагроліс загальною площею 55635,1 га згідно з додатком 1. 3. Установити, що обєкти права комунальної власності залишаються у власності обласного спеціалізованого комунального лісогосподарського підприємства Волиньоблагроліс, а розпайоване майно лісгоспів за пайовиками. 4. Надати дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо надання у постійне користування державним лісогосподарським підприємствам для ведення лісового господарства земельних ділянок лісового фонду загальною площею 55635,1 га згідно з додатком 2. 5. Обласному державному управлінню лісового та мисливського господарства забезпечити охорону та ведення лісового господарства в лісах, які передаються до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів. 6. Контроль за виконанням цього розпорядження покласти на заступника голови облдержадміністрації ОСОБА_2 .

Додатком № 1 до розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14 визначено площу лісів, які передаються до сфери управління Держлісагенства із зазначенням підприємств, які здійснюють ведення лісового господарства, а саме: ДП Комунального спеціалізованого лісопідприємства Ківерціліс - 6598,4 га, ДП Комунального спеціалізованого лісопідприємства Маневичіліс - 21006,5 га, ДП Комунального спеціалізованого лісопідприємства Любомльліс - 28030,2 га (т. 1, а. с. 145), а додатком № 2 до цього ж розпорядження визначено перелік державних лісогосподарських підприємств, яким надається дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо надання у постійне користування земельних ділянок лісового фонду для ведення лісового господарства.

Крім того, 19.01.2011 головою ОСОБА_1 ОДА прийнято розпорядження № 15 Про утворення комісії для передачі лісів дочірніх підприємств комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства Волиньоблагроліс до сфери управління обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, згідно з яким: 1. Утворити комісію для передачі лісів, розташованих на землях державної власності і використовуються для ведення лісового господарства дочірніми підприємствами обласного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства Волиньоблагроліс, до сфери управління обласного управління лісового та мисливського господарства у складі згідно з додатком. 2. Зберегти структуру управління на підприємствах, що передаються, до проведення базового лісовпорядкування. 3. Обласному управлінню лісового та мисливського господарства забезпечити у підпорядкованих лісах ведення лісового господарства та спеціальне використання лісових ресурсів згідно з наказами Мінекоресурсів України від 13.04.2001 № 152 та Мінприроди України від 25.01.2005 № 42. 4. Комісії акти передачі лісів подати на затвердження голові обласної державної адміністрації до 20.02.2011. 5. Контроль за виконанням цього розпорядження покласти на заступника голови облдержадміністрації ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 152-154).

При цьому, під час розгляду справи встановлено, що акти передачі лісів, складені відповідно до пункту 4 розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2015 № 15, були втрачені, що підтверджується листом ОСОБА_1 ОДА від 13.01.2017 № 244/54/2-17 (т. 2, а. с. 49), показаннями свідка ОСОБА_3

Судом також встановлено, що 31.05.2011р. головою ОСОБА_1 ОДА прийнято розпорядження № 232 Про надання лісів у постійне користування такого змісту: 1. Надати у постійне користування для ведення лісового господарства ліси, що перебувають у державній власності, державним лісогосподарським підприємствам обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України згідно з додатком 1. 2. Надати дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок лісового фонду, які перебувають у державній власності, у постійне користування державним лісогосподарським підприємствам обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України для ведення лісового господарства згідно з додатком 2. 3. Обласному управлінню лісового та мисливського господарства забезпечити охорону та ведення лісового господарства в лісах, які передаються до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів. 4. Визнано такими, що втратили чинність, пункти 2, 4, розпорядження голови облдержадміністрації від 19.01.2011 № 14 Про вдосконалення управління лісовим господарством. 5. Контроль за виконанням цього розпорядження покласти на заступника голови облдержадміністрації ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 158).

Додатком № 1 до розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 31.05.2011 № 232 визначені ліси, які надаються у постійне користування державним лісогосподарським підприємствам обласного управління лісового та мисливського господарства Держлісагенства, із зазначенням їх площі та назв дочірніх підприємств КСЛП Волиньоблагроліс, яке здійснювало ведення лісового господарства на земельних ділянках, що перебувають у державній власності, а саме: дочірнє підприємство Маневичіліс - 21006,5 га (надано у користування ДП Поліське ЛГ), дочірнє підприємство Любомльліс - 28030,2 га (надано у користування ДП Прибузьке ЛГ), дочірнє підприємство Ківерціліс - 2484,6 га та 4113,8 га (надано у користування ДП Ківерцівське ЛГ та ДП Цуманське ЛГ відповідно) (т. 1, а. с. 159).

Додатком № 2 до розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 31.05.2011 № 232 визначено перелік лісогосподарських підприємств, яким надається дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо надання у постійне користування земельних ділянок лісового фонду для ведення лісового господарства, до яких включено ДП Ківерцівське ЛГ, ДП Цуманське ЛГ, ДП Поліське ЛГ, ДП Прибузьке ЛГ (т. 1, а. с. 160-162).

Згідно із статтею 50 Закону України Про місцеві державні адміністрації від 09.04.1999 № 586-XIV (з наступними змінами та доповненнями, далі Закон № 586-XIV) розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, акти інших посадових осіб, які призначаються ними, можуть бути оскаржені в судовому порядку відповідно до закону.

Відповідно до частини третьої статті 43 Закону № 586-XIV розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач не довів правомірності оскаржуваних в даній адміністративній справі розпоряджень, з огляду на таке.

Так, пунктом 1 розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА № 14 від 19.01.2011 Про вдосконалення управління лісовим господарством визнано таким, що втратило чинність, розпорядження ОСОБА_1 ОДА від 27.03.2009 № 100 Про погодження місця розташування земельних ділянок та надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо їх відведення.

Судом встановлено, що 27.03.2009 головою ОСОБА_1 ОДА прийнято розпорядження № 100 Про погодження місця розташування земельних ділянок та надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо їх відведення такого змісту: 1. Відповідно до статей 17, 57, 149, 151 і пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, розглянувши клопотання дочірніх підприємств Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Маневичіліс, Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Ківерціліс та Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Любомльліс комунального підприємства ОСОБА_1 обласне комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство Волиньоблагроліс, враховуючи те, що згадані дочірні підприємства є правонаступниками відповідних міжгосподарських спеціалізованих лісопідприємств згідно з рішенням ОСОБА_1 обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 Про передачу земель лісового, фонду, які перебували у користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, погодити місце розташування земельних ділянок: 1.1. Дочірньому підприємству Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Маневичіліс загальною площею 20895,64 га в межах Маневицького району. 1.2. Дочірньому підприємству Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Ківерціліс загальною площею 6652,28 га в межах Ківерцівського району.

1.3. Дочірньому підприємству Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Любомльліс загальною площею 27819 га в межах Любомльського району. 2. Надати дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок: 2.1 Дочірньому підприємству Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Маневичіліс загальною площею 20895,64 га для лісогосподарських потреб у межах Маневицького району. 2.2. Дочірньому підприємству Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Ківерціліс загальною площею 6652,28 га для лісогосподарських потреб у межах Ківерцівського району.

2.3. Дочірньому підприємству Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Любомльліс загальною площею 27819 га для лісогосподарських потреб у межах Любомльського району.

3. Дочірнім підприємствам Комунальне спеціалізоване підприємство Маневичіліс, Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Ківерціліс та Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Любомльліс комунального підприємства ОСОБА_1 обласне комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство Волиньоблагроліс до оформлення права постійного користування земельними ділянками забезпечити належну охорону лісів та проведення в них лісогосподарських заходів.

4. Відведення земельних ділянок здійснити у порядку, визначеному статтями 122-124 Земельного кодексу України, статтею 50 Закону України Про землеустрій та статтями 16-18 Лісового кодексу України (т. 2, а. с. 50-51).

Крім того, як вбачається із розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 27.03.2009 № 100 Про погодження місця розташування земельних ділянок та надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо їх відведення, воно прийняте на підставі рішення ОСОБА_1 обласної ради від 18.08.2000 № 13/2.

Судом встановлено, що 18.08.2000 ОСОБА_1 обласна рада прийняла рішення № 13/2 Про передачу земель лісового фонду, які перебували у користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, відповідно до якого обласна рада вирішила:

1. Дати дозвіл на складання проектів відведення земель лісового фонду, які знаходились у користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств: 1.1. Державним лісгоспам державного лісогосподарського об'єднання Волиньліс, спеціалізованим лісогосподарським підприємствам правонаступникам міжгосподарських спеціалізованих лісопідприємств та лісгоспів, Ковельському спеціалізованому акціонерному товариству Тур згідно додатків № № 1-15. 1.2. Сільськогосподарським підприємствам, у яких створені спеціалізовані підрозділи по веденню лісового господарства у тимчасове користування строком на 3 роки згідно додатків № № 1-15. 2. Підприємствам, яким надані дозволи на складання проектів відведення, до оформлення права користування землями лісового фонду, зазначеними у додатках №№ 1-15, забезпечити контроль за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів відповідно до Лісового кодексу України. 3. Державному лісогосподарському об'єднанню Волиньліс на базі земель лісового фонду, що передаються йому по Турійському району згідно з додатком № 14 цього рішення, вирішити питання про створення Турійського державного лісогосподарського підприємства .

Згідно із частинами першою, другою статті 9 Лісового кодексу України від 21.01.1994 № 3852-ХІІ (далі ЛК України, з наступними змінами та доповненнями, у редакції, чинній на момент прийняття рішення ОСОБА_1 обласної ради від 18.08.2000 № 13/2), користування земельними ділянками лісового фонду може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земельні ділянки лісового фонду надаються спеціалізованим лісогосподарським підприємствам, іншим підприємствам, установам, організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи , для ведення лісового господарства, а також для спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Пунктом 1 частини першої статті 13 ЛК України (у тій же редакції) було визначено, що до відання обласних Рад народних депутатів у галузі регулювання лісових відносин на їх території належить: надання земельних ділянок лісового фонду за межами населених пунктів у постійне користування та припинення права користування ними.

Відповідно до частини першої статті 73 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР, з наступними змінами та доповненнями, у редакції, чинній на час прийняття рішення ОСОБА_1 обласної ради від 18.08.2000 № 13/2) акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Отже, як встановлено судом, рішення ОСОБА_1 обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 Про передачу земель лісового фонду, які перебували у користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств було прийнято обласною радою в межах наданих їй повноважень, у встановленому порядку не скасоване, а тому є обов'язковим для виконання, в т. ч. головою ОСОБА_1 ОДА. При цьому, суд звертає увагу, що вказане рішення обласної ради стало підставою для прийняття розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 27.03.2009 № 100.

Згідно із частиною восьмою статті 118 Конституції України рішення голів місцевих державних адміністрацій, що суперечать Конституції та законам України, іншим актам законодавства України, можуть бути відповідно до закону скасовані Президентом України або головою місцевої державної адміністрації вищого рівня.

Як передбачено частиною третьою статті 43 Закону № 586-XIV, розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Системний аналіз статті 118 Конституції України та частини третьої статті 43 Закону № 586-XIV дає суду підстави дійти правового висновку про те, що розпорядження голови обласної державної адміністрації можуть бути скасовані Президентом України, Кабінетом Міністрів України або в судовому порядку, а чинним законодавством України не передбачено припинення дії розпорядження голови обласної державної адміністрації шляхом визнання його таким, що втратило чинність.

Враховуючи також, що згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА № 14 від 19.01.2011 Про вдосконалення управління лісовим господарством, пунктом 1 якого визнано таким, що втратило чинність, розпорядження ОСОБА_1 ОДА від 27.03.2009 № 100 Про погодження місця розташування земельних ділянок та надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо їх відведення, прийняте з порушенням статті 118 Конституції України та частини третьої статті 43 Закону № 586-XIV, оскільки голова ОСОБА_1 ОДА не наділений повноваженнями визнавати таким, що втратило чинність, прийняте попереднім головою облдержадміністрації розпорядження.

Суд також звертає увагу, що у розпорядженні голови ОСОБА_1 ОДА № 14 від 19.01.2011 не наведено жодних підстав та мотивів, з яких розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 27.03.2009 № 100 визнано таким, що втратило чинність. Будь-яких доказів того, що розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 27.03.2009 № 100 було прийняте з порушенням законодавства, суду при розгляді цієї справи не надано, відповідачем не доведено наявності правових підстав для припинення дії розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 27.03.2009р. № 100 шляхом прийняття розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА № 14 від 19.01.2011р..

Суд, крім того, враховує, що відповідно до частини першої статті 57 ЗК України (в редакції, чинній на момент прийняття розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 27.03.2009 № 100) земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Згідно із пунктом 3 Указу Президента України Про додаткові заходи щодо розвитку лісового господарства від 07.04.2004 № 171/2004 обласним державним адміністраціям доручено вирішити відповідно до законодавства питання щодо організації раціонального використання земель лісового фонду, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, зокрема шляхом надання цих земель спеціалізованим лісогосподарським підприємствам або іншим підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи з ведення лісового господарства. Тобто, аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку про те, що надання земель лісового фонду, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, було можливе не лише державним лісогосподарським підприємствам, заборони надавати вказані земельні ділянки лісового фонду спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам законодавство не містило.

Отже, розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА № 14 від 19.01.2011, пунктом 1 якого визнано таким, що втратило чинність, розпорядження ОСОБА_1 ОДА від 27.03.2009 № 100, прийняте не лише з порушенням процедурних норм статті 118 Конституції України та частини третьої статті 43 Закону № 586-XIV, а й за відсутності правових підстав для припинення дії розпорядження ОСОБА_1 ОДА від 27.03.2009 № 100.

Крім того, аналіз змісту розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА № 14 від 19.01.2011 Про вдосконалення управління лісовим господарством та його додатків дає підстави суду дійти висновку про те, що вказаним розпорядженням були передані ліси загальною площею 55635,1 га від підприємств, які здійснюють ведення лісового господарства (ДП Ківерціліс, ДП Маневичіліс, ДП Любомльліс), до сфери управління Держлісагенства, з одночасним наданням дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо надання у постійне користування шістьом державним лісогосподарським підприємствам для ведення лісового господарства на вказаних земельних ділянках.

Надаючи правову оцінку розпорядженню голови ОСОБА_1 ОДА № 14 від 19.01.2011 Про вдосконалення управління лісовим господарством суд також виходить із таких положень нормативно-правових актів, чинних на момент прийняття вказаного розпорядження.

Згідно із частинами першою, другою статті 22 ЛК України підставами припинення права постійного користування лісами є: 1) припинення права користування земельною лісовою ділянкою у випадках і порядку, встановлених законом; 2) використання лісових ресурсів способами, які завдають шкоду навколишньому природному середовищу, не забезпечують збереження оздоровчих, захисних та інших корисних властивостей лісів, негативно впливають на їх стан і відтворення; 3) використання лісової ділянки не за цільовим призначенням. Право тимчасового користування лісами припиняється у випадках, передбачених статтею 78 цього Кодексу для припинення права використання лісових ресурсів.

Відповідно до частини першої статті 78 ЛК України право використання лісових ресурсів припиняється в разі: 1) добровільної відмови від використання лісових ресурсів; 2) закінчення строку, на який було надано право використання лісових ресурсів; 3) припинення діяльності лісокористувачів, яким було надано право використання лісових ресурсів; 4) порушення правил і норм, умов спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів; 5) використання лісових ресурсів способами, які негативно впливають на стан і відтворення лісів, призводять до погіршення навколишнього природного середовища; 6) порушення встановлених строків справляння збору за використання лісових ресурсів; 7) використання лісової ділянки не за цільовим призначенням; 8) невідшкодування в установленому порядку збитків, заподіяних лісовому господарству внаслідок порушень лісового законодавства, та невиконання вимог щодо усунення виявлених недоліків.

Частиною першою статті 24 ЛК України передбачено, що права власників лісів, лісокористувачів та громадян охороняються законом і можуть бути обмежені або припинені лише у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Відповідно до частини першої статті 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення ОСОБА_1 обласної ради від 18.08.2000 № 13/2, розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 27.03.2009 № 100, актів приймання лісів (т. 3, а. с. 1-4), рішень сільських рад Маневицького району Волинської області, прийнятих у 2000 та 2007 роках (т. 3, а. с. 5 зворот а. с. 18 зворот, т. 3, а. с. 21-25 зворот, т. 3, а. с. 57-72), рішення Маневицької районної ради від 17.01.2008 № 16/9 (т. 3, а. с. 26 зворот), акту прийому-передачі від 28.04.2007 (т. 3, а. с. 20 зворот), листа-погодження Любомльської районної державної адміністрації від 04.03.2009 № 350/29/2-09 (т. 3, а. с. 37), листа-погодження Любомльської районної ради від 07.08.2006 № 81/3.4 (т. 3, а. с. 37 зворот), акту прийому-передачі від 03.03.2009 (т. 3, а. с. 38), актів передачі лісових масивів (т. 3, а. с. 41-49), рішення Ківерцівської районної ради від 21.12.2007 № 13/36 (т. 3, а. с. 52), розпорядження голови Ківерцівської районної державної адміністрації від 27.12.2007 № 588 (т. 3, а. с. 50), дочірні підприємства КСЛП Волиньоблагроліс (а саме: ДП Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Ківерціліс, ДП Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Маневичіліс, ДП Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Любомльліс) одержали у користування землі лісового фонду, які перебували у користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств на території Ківерцівського, Маневицького та Любомльського районів Волинської області та були передані в подальшому відповідно Ківерцівському міжгосподарському спеціалізованому лісогосподарському підприємству, Маневицькому міжгосподарському спеціалізованому лісогосподарському підприємству та Любомльському міжгосподарському спеціалізованому лісогосподарському підприємству.

При цьому, як також вбачається із Статуту ДП Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Ківерціліс КСЛП Волиньоблагроліс, Статуту ДП Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Маневичіліс КСЛП Волиньоблагроліс та Статуту ДП Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Любомльагроліс КСЛП Волиньоблагроліс, дочірні підприємства КСЛП Волиньоблагроліс, а саме ДП Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Ківерціліс, ДП Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Маневичіліс, ДП Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Любомльліс, є правонаступниками всіх майнових прав та обовязків відповідно Ківерцівського міжгосподарського спеціалізованого лісогосподарського підприємства, Маневицького міжгосподарського спеціалізованого лісогосподарського підприємства та Любомльського міжгосподарського спеціалізованого лісогосподарського підприємства .

Крім того, суд звертає увагу, що у додатку № 1 до розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14, дочірні підприємства КСЛП Волиньоблагроліс (ДП Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Ківерціліс, ДП Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Маневичіліс та ДП Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Любомльліс) визнані такими, що здійснюють ведення лісового господарства на території лісів площею 55635,1 га (т. 1, а. с. 20).

Доказом того, що дочірні підприємства КСЛП Волиньоблагроліс здійснювали ведення лісового господарства на території лісів площею 55635,1 га до прийняття розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14, є також протокол спільної наради з актуальних питань розвитку агропромислового комплексу від 18.01.2011 № 4, у пункті 7 якого йдеться про погодження із пропозицією ОСОБА_1 ОДА та забезпечення передачі лісового державного фонду, який використовується для ведення лісового господарства дочірніми підприємствами КСЛП Волиньоблагроліс, до сфери обласного управління лісового та мисливського господарства (т. 3, а. с. 88-92).

Відтак, припинення права користування земельними ділянками лісового фонду дочірніми підприємствами КСЛП Волиньоблагроліс (ДП Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Ківерціліс, ДП Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Маневичіліс та ДП Комунальне спеціалізоване лісопідприємство Любомльліс) повинно було відбуватися із дотриманням загального порядку, визначеного чинними на той час ЛК України та ЗК України.

В порушення вимог частини другої статті 71 КАС України, відповідачем не надано доказів дотримання порядку припинення права користування земельними ділянками лісового фонду площею 55635,1 га дочірніми підприємствами КСЛП Волиньоблагроліс згідно із розпорядженням голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14, зокрема, доказів добровільної відмови від права користування, використання земельних ділянок та лісів не за цільовим призначенням тощо.

При цьому, на думку суду, відсутність у вказаних дочірніх підприємств КСЛП Волиньоблагроліс державних актів на право постійного користування земельними ділянками лісового фонду, за умови фактичного та правомірного використання таких земель дочірніми підприємствами КСЛП Волиньоблагроліс, не звільняє відповідача від обовязку дотримання встановленого порядку припинення права користування земельними ділянками лісового фонду.

Згідно із частиною першою статті 17 ЛК України (у редакції, чинній на момент прийняття розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14) у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Відповідно до статті 11 ЛК України право комунальної власності на ліси набувається при розмежуванні в установленому законом порядку земель державної і комунальної власності, а також шляхом передачі земельних ділянок з державної власності в комунальну та з інших підстав, не заборонених законом.

Як передбачено частиною першою статті 6 Закону України Про розмежування земель державної та комунальної власності від 05.02.2004 № 1457-IV (далі Закон № 1457-IV, у редакції, чинній на момент прийняття розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14) при розмежуванні земель державної та комунальної власності не можуть передаватися до земель комунальної власності землі лісового фонду за межами населених пунктів. Відповідно до частини першої статті 17 ЛК України (у редакції, чинній на момент прийняття розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14) у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Суд погоджується із доводами представника відповідача про те, що землі лісового фонду, про які згадується у розпорядженні голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14, перебувають у державній власності, та вказані землі лісового фонду можуть бути надані у користування державним лісогосподарським підприємствам.

Проте, суд не може погодитися із позицією представника відповідача про правомірність передачі лісів державним лісогосподарським підприємствам та надання їм дозволів на розроблення проектів землеустрою згідно із розпорядженням голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14, оскільки до прийняття Закону № 1457-IV землі лісового фонду, які знаходилися у користуванні колишніх сільськогосподарських підприємств області, у встановленому порядку були передані згідно із рішенням ОСОБА_1 обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 спеціалізованим лісогосподарським підприємствам, правонаступниками яких є дочірні підприємства КСЛП Волиньоблагроліс, а тому передача вказаних лісів за розпорядженням голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14 була б правомірною лише за умови припинення у встановленому порядку права дочірніх підприємств КСЛП Волиньоблагроліс на користування вказаними землями лісового фонду, чого зроблено не було.

Відтак, з наведених вище підстав, розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14 є незаконним та підлягає скасуванню.

Крім того, оскільки суд дійшов висновку про незаконність розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14 Про вдосконалення управління лісовим господарством, тому прийняте на його виконання та похідне від нього розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 15 Про утворення комісії для передачі лісів дочірніх підприємств комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства Волиньоблагроліс до сфери управління обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України також підлягає до скасування.

На думку суду, підлягає скасуванню в судовому порядку і розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 31.05.2011 № 232 Про надання лісів у постійне користування, з огляду на таке.

Так, пунктом 4 розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 31.05.2011 № 232 визнано такими, що втратили чинність пункти 2, 4 розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14.

Враховуючи, що суд дійшов правового висновку про те, що розпорядження голови обласної державної адміністрації можуть бути скасовані Президентом України, Кабінетом Міністрів України або в судовому порядку, чинним законодавством України не передбачено припинення дії розпорядження голови обласної державної адміністрації шляхом визнання його таким, що втратило чинність, враховуючи також, що згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА № 232 від 31.05.2011 Про надання лісів у постійне користування, пунктом 4 якого визнано такими, що втратили чинність, пункти 2, 4 розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14 Про вдосконалення управління лісовим господарством, прийняте з порушенням статті 118 Конституції України та частини третьої статті 43 Закону № 586-XIV.

Крім того, аналіз змісту розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА № 232 від 31.05.2011 Про надання лісів у постійне користування та його додатків дає підстави суду дійти висновку про те, що вказаним розпорядженням були передані ліси загальною площею 55635,1 га від підприємств, які здійснюють ведення лісового господарства (ДП Ківерціліс, ДП Маневичіліс, ДП Любомльліс), чотирьом державним лісогосподарським підприємствам (ДП Ківерцівське ЛГ, ДП Цуманське ЛГ, ДП Поліське ЛГ, ДП Прибузьке ЛГ) з одночасним наданням їм дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок лісового фонду, які перебувають у державній власності, у постійне користування. Суд звертає увагу, що у додатку № 1 до розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 31.05.2011 № 232, дочірні підприємства КСЛП Волиньоблагроліс (ДП Ківерціліс, ДП Маневичіліс та ДП Любомльліс) визнані такими, що здійснювали ведення лісового господарства на території лісів площею 55635,1 га (т. 1, а. с. 20).

Надаючи правову оцінку розпорядженню голови ОСОБА_1 ОДА № 232 від 31.05.2011, суд виходить із положень нормативно-правових актів, чинних на момент прийняття вказаного розпорядження, які наведені вище по тексту постанови, і також приходить до висновку про неправомірність передачі лісів державним лісогосподарським підприємствам з одночасним наданням їм дозволу на складення проектів землеустрою згідно із розпорядженням голови ОСОБА_1 ОДА від 31.05.2011 № 232, оскільки до прийняття Закону № 1457-IV землі лісового фонду, які знаходилися у користуванні колишніх сільськогосподарських підприємств області, у встановленому порядку були передані згідно із рішенням ОСОБА_1 обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 спеціалізованим лісогосподарським підприємствам, правонаступниками яких є дочірні підприємства КСЛП Волиньоблагроліс, а тому передача вказаних лісів була б правомірною за умови припинення у встановленому порядку права дочірніх підприємств КСЛП Волиньоблагроліс на користування вказаними лісами, чого зроблено не було. В порушення вимог частини другої статті 71 КАС України, відповідачем не надано доказів дотримання порядку припинення права користування земельними ділянками лісового фонду площею 55635,1 га дочірніми підприємствами КСЛП Волиньоблагроліс згідно із розпорядженням голови ОСОБА_1 ОДА від 31.05.2011 № 232, зокрема, доказів добровільної відмови від права користування, використання земельних ділянок чи лісів не за цільовим призначенням тощо. При цьому, на думку суду, відсутність у вказаних дочірніх підприємств КСЛП Волиньоблагроліс державних актів на право постійного користування земельною ділянкою, за умови фактичного та правомірного використання земель лісового фонду, не звільняє від обовязку дотримання встановленого порядку припинення права користування земельними ділянками лісового фонду.

Отже, з вказаних підстав, розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 31.05.2011 № 232 є незаконним та підлягає скасуванню.

При вирішенні даного спору суд також враховує, що за правилами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із частиною першою статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З цього вбачається, що суд зобовязаний зясувати, чи має місце порушення субєктивних прав, свобод чи інтересів особи, а у випадку, коли субєктивне право, свободи або інтереси не порушені, вони не підлягають судовому захисту.

В постанові судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 15.11.2016 (справа № 21-2351а16) зроблено правовий висновок про те, що право на захист це самостійне субєктивне право, яке зявляється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього. У вказаній справі суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у позивача права на звернення до суду з позовом про скасування Указу Президента України від 14.04.2016 № 150/2016, оскільки у позивача відсутні права чи обовязки у звязку із виданням Президентом України зазначеного Указу.

На думку суду, позивачем КП Волиньприродресурс не доведено, а судом не встановлено, що оскаржувані розпорядження порушують безпосередньо права, свободи або інтереси вказаного позивача, оскільки розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14, № 15 та від 31.05.2011 № 232 були прийняті до утворення КП Волиньприродресурс, яке мало місце у квітні 2016 року, відтак, ці розпорядження не вплинули та не могли вплинути на будь-які права чи обовязки вказаного позивача, тому з цих підстав у задоволенні позовних вимог КП Волиньприродресурс необхідно відмовити.

Разом з тим, на думку суду, оскаржувані розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14, № 15 та від 31.05.2011 № 232 порушують права інших позивачів ОСОБА_1 обласної ради (представницького органу територіальних громад сіл, селищ, міст Волинської області) та КСЛП Волиньоблагроліс в особі його дочірніх підприємств, оскільки до прийняття вказаних розпоряджень земельні ділянки лісового фонду загальною площею 55635,1 га перебували у постійному користуванні дочірніх підприємств КСЛП Волиньоблагроліс, яке є комунальним підприємством, заснованим обласною радою на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, для ведення лісового господарства, та які були безпідставно позбавлені права користування земельними ділянками лісового фонду. Відтак, зазначені позивачі володіють правом на судовий захист і саме їх позовні вимоги належить задовольнити.

Крім того, при вирішенні даного спору суд враховує, що КСЛП Волиньоблагроліс зверталося до суду з позовом про скасування розпоряджень голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14, № 15, у звязку із чим ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 04.02.2011 було відкрито провадження у справі № 2а/0370/257/11 (т. 2, а. с. 232). Проте, в подальшому ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04.04.2011 у вказаній адміністративній справі первинного позивача КСЛП Волиньоблагроліс було замінено на інших позивачів (т. 2, а. с. 236-237), а після прийняття рішення ОСОБА_1 обласної ради від 26.05.2011 № 4/65 ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 31.05.2011 провадження у справі № 2а/0370/257/11 було закрито. Отже, у звязку із заміною первинного позивача КСЛП Волиньоблагроліс на інших позивачів закриття провадження у справі № 2а/0370/257/11 не є перешкодою для повторного звернення КСЛП Волиньоблагроліс до суду з позовом про скасування розпоряджень голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14, № 15 та не є підставою для закриття провадження у цій справі в частині позовних вимог КСЛП Волиньоблагроліс про скасування розпоряджень голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14, № 15.

На думку суду, розгляд та вирішення цієї справи повинно відбуватися саме в порядку адміністративного судочинства, оскільки треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача ДП Ківерцівське ЛГ, ДП Цуманське ЛГ, ДП Поліське ЛГ та ДП Прибузьке ЛГ у встановленому порядку не отримали державні акти на право постійного користування земельними ділянками лісового фонду, переданими згідно із оскаржуваними розпорядженнями.

Відповідно до частини четвертої статті 17 ЛК України право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Пунктом 5 розділу VIII ЛК України (у редакції Закону України Про внесення змін до Лісового кодексу України від 08.02.2006 № 3404-IV, який набрав чинності 29.03.2006) передбачено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Отже, планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є документами, що підтверджують право постійного користування земельними лісовими ділянками державними лісогосподарськими підприємствами лише за умови, якщо такі земельні ділянки були надані до 29.03.2006. Відтак, проекти організації та розвитку лісового господарства ДП Ківерцівське ЛГ, ДП Цуманське ЛГ, ДП Поліське ЛГ та ДП Прибузьке ЛГ не можуть бути визнані документами, що підтверджують право постійного користування земельними лісовими ділянками в розумінні пункту 5 розділу VIII ЛК України, оскільки спірні земельні ділянки були надані після 29.03.2006.

Суд також враховує, що розпорядженнями голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14 та від 31.05.2011 № 232 надано дозволи на складення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, що є управлінською діяльністю.

Крім того, одним із позивачем у цій справі виступає ОСОБА_1 обласна рада, яка оспорює правомірність розпоряджень голови ОСОБА_1 ОДА від 19.01.2011 № 14, № 15 та від 31.05.2011 № 232 з підстав їх невідповідності рішенню ОСОБА_1 обласної ради від 18.08.2000 № 13/2, тому вказаний спір виник також між субєктами владних повноважень, має ознаки так званого компетенційного спору та повинен вирішуватися за правилами КАС України.

За приписами частини третьої статті 43 Закону № 586-XIV розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються в судовому порядку. Таким чином, з наведених вище мотивів та підстав адміністративний позов необхідно задовольнити частково в частині позовних вимог ОСОБА_1 обласної ради та КСЛП Волиньоблагроліс, скасувавши оскаржувані розпорядження голови ОСОБА_1 ОДА, а у задоволенні позовних вимог КП Волиньприродресурс належить відмовити.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ч 3 160 ст. 195, 196, 199, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 обласної державної адміністрації та Державне агентство лісових ресурсів України залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 року у справі № 803/1622/16 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

ОСОБА_4