Справа № 813/2997/16
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 року справа № 813/2997/16

Львівський окружний адміністративний суд,

у складі:

головуючого-судді Ланкевича А.З.,

секретар судового засідання Фуртак А.В.,

за участі представників:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління Держпраці у Львівській області про скасування постанови про накладення штрафу, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся з позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 11.08.2016 року №2-0233, винесену першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Львівській області ОСОБА_5.

Посилається на те, що спірне рішення не ґрунтуються на вимогах закону, винесене відповідачем за відсутності належних на те правових підстав та з грубим порушенням законодавства. Водночас звернув увагу, що в оскаржуваній постанові не зазначено яку саме вимогу ч.1 ст.24 Кодексу законів про працю України порушено позивачем, як і не наведено жодних доказів, які б підтверджували фактичний допуск гр.ОСОБА_6 та гр.ОСОБА_7 до роботи без оформлення трудового договору. Вказав, що названі громадяни жодного разу до робочого процесу не допускалися, вказівки щодо виконання будь-яких робіт їм не надавалися, а заробітна плата не нараховувалася та не виплачувалася. Дані особи лише написали заяви про прийняття їх на випробувальний термін у період з 24.05.2016 року по 27.05.2016 року на безоплатній основі. При цьому, в наданих заявах не міститься жодної інформації про посади, на які вони претендували та на яких мали намір пройти випробувальний термін. Окрім того, зазначив, що сам факт звернення особи із заявою до субєкта господарювання не може бути розцінений як факт прийняття чи фактичного допуску особи до роботи, оскільки така заява підлягає розгляду, за результатами якого уповноважена особа приймає рішення про прийняття або про відмову у прийнятті на роботу. Стосовно того, що гр.ОСОБА_6 та гр.ОСОБА_7 перебували на пилорамі на момент проведення перевірки, пояснив, що саме в цей момент вказані громадяни прийшли дізнатися про результати розгляду поданих ними заяв. Однак, у звязку із тим, що їх не влаштовував розмір запропонованої заробітної плати (1800,00 грн), трудові договори з ними не укладалися. За таких обставин, вважає, що в його діях відсутнє порушення приписів ч.ч.1, 3 ст.24 Кодексу законів про працю України, а тому оскаржувана постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 11.08.2016 року №2-0233 є неправомірною та такою, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та наданих суду поясненнях, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову, суть яких зводиться до наступного. Проведеною Головним управлінням Держпраці у Львівській області позаплановою перевіркою додержання ФОП ОСОБА_4 законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, результати якої оформлені актом №2 від 20.07.2016 року, встановлено порушення ч.ч.1, 3 ст.24 Кодексу законів про працю України, відповідно до яких допуск до роботи працівника не може здійснюватися без укладення трудового договору та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А саме, в ході позапланової перевірки позивачем не було предявлено жодних документів, ведення яких передбачено трудовим законодавством при використанні найманої праці гр.ОСОБА_6 та гр.ОСОБА_7 Факт допуску вказаних громадян до роботи підтверджується їхніми ж поясненнями, наданими посадовим особам Буської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області. При цьому, жоден з цих працівників у своїх поясненнях не посилався на ту обставину, що 26.05.2016 року вони приходили до ФОП ОСОБА_4 для того, щоб дізнатися результати розгляду поданих ними заяв від 23.05.2016 року, в яких просили взяти їх на випробувальний термін з 24.05.2016 року по 27.05.2016 року на безоплатній основі, а також про те, що вони відмовилися від запропонованої їм роботи та заробітної плати. Натомість зазначено, що 24.05.2016 року вказані особи прийшли на роботу до позивача, від оплати праці на період випробувального терміну з 24.05.2016 року по 27.05.2017 року відмовились, трудовий договір з ними не укладався. Аналогічні пояснення надані і самим же позивачем. Вважають, що викладені в оскаржуваній постанові висновки підтверджуються долученими письмовими доказами та не суперечать поясненням, наданим працівниками (гр.ОСОБА_6 та гр.ОСОБА_7В.) та ФОП ОСОБА_4 посадовим особам Буської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області. А тому, на їх думку, відсутні підстави для визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 11.08.2016 року №2-0233.

В судовому засіданні представники відповідача проти позову заперечили з підстав, викладених у письмовому запереченні на позов та додаткових поясненнях, просять відмовити в його задоволенні.

Заслухавши представників сторін, дослідивши подані документи, допитавши свідків, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_4 зареєстрований, як фізична особа-підприємець, 29.12.2014 року (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП: НОМЕР_1); основним видом економічної діяльності підприємця є лісопильне та стругальне виробництво. Діяльність здійснює на території нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: с. Підлипці Золочівського району Львівської області та належать на праві власності ТОВ «Захід-Схід», про що 02.02.2015 року між сторонами укладено договір оренди нежитлових приміщень.

02.06.2016 року на адресу Головного управління Держпраці у Львівській області надійшов лист Буської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області №1727/10/13-15-13-00 від 31.05 2016 року, в якому йдеться про порушення ФОП ОСОБА_4 трудового законодавства, зокрема використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин. До листа також було долучено:

- звернення заявника ОСОБА_8 на урядову гарячу лінію, в якому вказано, що ФОП ОСОБА_4 орендує пилораму (Львівська область, Золочівський район, с. Плугів) та використовує найманих працівників, які офіційно не працевлаштовані;

- пояснення ОСОБА_9 на імя начальника Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, зі змісту якого слідує, що у період з грудня 2015 року по квітень 2016 року ОСОБА_9 працював у ФОП ОСОБА_4 на пилорамі, що знаходиться у с. Плугів, на посаді фасувальника фрези. До роботи був допущений без укладення трудового договору, місячний заробіток становив 3000,00 грн. Окрім цього, повідомив, що на пилорамі працювали ще 4 осіб (ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13), які також не перебували у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4;

- акт обстеження ФОП ОСОБА_4, у розділі 3.1 якого зазначено, що перевіркою (обстеженням) виявлено двох найманих працівників, які станом на день здійснення обстеження перебували на безоплатному стажуванні. Також, в поясненнях до акта обстеження ФОП ОСОБА_4, серед іншого, вказав, що з 24.05.2016 року він взяв на стажування двох осіб терміном на 3 дні (до 27.05.2016 року) на безоплатній основі, які написали заяви від 24.05.2016 року;

- акт Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 26.05.2016 року №111/13/15/13/235960590 «Про результати фактичної перевірки ФОП ОСОБА_4 з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами)», в якому зафіксовано, що на лісопильному обєкті (Львівська область, Золочівський район, с. Плугів) перебували двоє найманих працівників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Обоє надали письмові пояснення, що прийшли на роботу до ФОП ОСОБА_4 з 24.05.2016 року на випробувальний термін на 3 робочих дні на безоплатній основі;

- заява ОСОБА_7 від 23.05.2016 року на імя ФОП ОСОБА_4, в якій просить взяти його на випробувальний термін з 24.05.2016 року по 27.05.2016 року на безоплатній основі;

- пояснення ОСОБА_7 від 26.05.2016 року, в якому вказав, що прийшов на роботу до ФОП ОСОБА_4 24.05.2016 року; трудовий договір з останнім не укладав, оскільки написав заяву про безоплатне стажування терміном на 3 дні, до 27.05.2016 року;

- заява ОСОБА_6 від 23.05.2016 року на імя ФОП ОСОБА_4, в якій просить взяти його на випробувальний термін з 24.05.2016 року по 27.05.2016 року на безоплатній основі;

- пояснення ОСОБА_6 від 26.05.2016 року, в якому вказав, що прийшов на роботу до ФОП ОСОБА_4 24.05.2016 року; трудовий договір з останнім не укладав, оскільки написав заяву на випробувальний термін на 3 дні; погодився, що оплата за цей період проводитись не буде.

07.06.2016 року ГУ Держпраці у Львівській області звернулось з письмовим листом №3401/1/11-28 до Держпраці України, в якому просило надати згоду на проведення позапланової перевірки, серед інших, у ФОП ОСОБА_4 У відповідь на такий, отримало згоду, що викладена у листі від 09.06.2016 року за №6308/4/4.2-ДП-16.

01.07.2016 року відповідач видав наказ №801-П, яким наказано в термін з 07.07.2016 року по 20.07.2016 року здійснити позапланову перевірку на предмет додержання вимог законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування у ФОП ОСОБА_4: Львівська область, м. Золочів, вул. Січових Стрільців, 6а/6.

У період з 18.07.2016 року по 20.07.2016 року посадовими особами ГУ Держпраці у Львівській області, на підставі наказу від 01.07.2016 року №801-П та направлення на перевірку від 01.07.2016 року №798, проведено позапланову перевірку додержання ФОП ОСОБА_4 законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за результатами якої складено акт №2 (далі акт перевірки від 20.07.2016 року).

У висновках цього акта перевірки відповідач зазначив про порушення позивачем:

1) ч.ч.1, 3 ст.24 Кодексу законів про працю України, а саме неналежне оформлення трудових відносин, яке полягає у допуску працівників (ОСОБА_6 та ОСОБА_7В.) до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адмініструванням єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

2) ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці», а саме не забезпечено ведення достовірного обліку виконуваної працівниками роботи та бухгалтерського обліку витрат на оплату праці у встановленому порядку;

3) ст.253 Кодексу законів про працю України, а саме у ФОП ОСОБА_4 не підлягали загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Розглянувши акт перевірки від 20.07.2016 року, ГУ Держпраці у Львівській області, керуючись підп.54 п.4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2017 року №96, та на підставі абз.2 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України, вирішено накласти на ФОП ОСОБА_4 штраф у розмірі 87000,00 грн, про що прийнято оскаржувану у даній справі постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 11.08.2016 року №2-0233.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем спірного рішення, вважаючи його незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з грубим порушенням законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.259 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким органом, згідно з Положенням про Державну інспекцію з питань праці України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 року №386/2011, є Державна інспекція з питань праці України, яка здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці встановлено Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 02 липня 2012 року №390 (далі Порядок №390).

Відповідно до п.2 Порядку №390, право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - Інспектор).

Пунктом 3 Порядку №390 передбачено, що Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення.

Згідно з п.7 Порядку №390, за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Як видно з наказу ГУ Держпраці у Львівській області від 01.07.2016 року №801-П та направлення на проведення перевірки від 01.07.2016 року №798, перевірка проведена на підставі звернення Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області №1727/10/13-15-13-00 від 31.05 2016 року про порушення ФОП ОСОБА_4 вимог законодавства про працю та за згодою Держпраці України від 09.06.2016 року за №6308/4/4.2-ДП-16, що свідчить про підставність її проведення відповідачем.

Щодо виявленого при проведенні перевірки факту порушення, суд враховує наступне.

Відповідно до п.6 ч.1, ч.3 ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.ч.1, 2, 4 ст.265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи) визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 (далі Порядок №509).

Відповідно до п.2 вказаного Порядку, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі: акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Аналізуючи наведені вище норми законодавства, суд враховує, що правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема, встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому, такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті перевірки.

З матеріалів справи видно, що за результатами позапланової перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування відповідач встановив порушення ФОП ОСОБА_4 вимог ч.ч.1, 3 ст.24 КЗпП України. А саме, як зазначено в акті перевірки від 20.07.2016 року, позивач, являючись субєктом господарювання та здійснюючи підприємницьку діяльність на території лісопильного обєкта, орендованого у ТОВ «Схід-Захід» (Львівська область, Золочівський район, с. Плугів), допустив до роботи двох працівників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адмініструванням єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Натомість позивач стверджує, що ні гр.ОСОБА_6, ні гр.ОСОБА_7, жодного дня до робочого процесу допущені не були, вказівки щодо виконання будь-яких робіт не отримували, а заробітна плата їм не нараховувалася та не виплачувалася. Відтак, вважає, що у нього не виникало обовязку щодо укладення трудового договору із вказаними громадянами. Окрім того, пояснив, що господарську діяльність здійснює на підставі договорів про надання послуг, укладених з фізичними особами-підприємцями ОСОБА_14 (від 01.12.2015 року), ОСОБА_15 (від 03.06.2015 року) та ОСОБА_16 (від 15.07.2015 року). Предметом цих договорів є обовязок виконавця за завданням замовника (позивача ФОП ОСОБА_4Р.) надати послуги з переробки лісоматеріалів в порядку та на умовах, визначених цими договорами. Результати наданих послуг фіксувались в актах виконаних робіт, копії яких, як і копії договорів, долучені позивачем до матеріалів справи.

Для повного та всебічного розгляду справи в судовому засіданні були допитані в якості свідків на стороні позивача ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_16, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та на стороні відповідача ОСОБА_17 (начальник відділу податків і зборів з фізичних осіб Буської ОДПІ), ОСОБА_18 (головний державний ревізор-інспектор відділу податків і зборів з фізичних осіб Буської ОДПІ) та ОСОБА_19 (головний державний інспектор Головного управління Держпраці у Львівській області).

Свідок ОСОБА_6 повідомив, що хотів працевлаштуватись на пилораму до ФОП ОСОБА_4, для чого написав відповідну заяву. Через день або два прийшов довідатись чи прийнятий на роботу (разом із ОСОБА_7В.), однак в цей час приїхала перевірка з податкової інспекції і вимагала пояснень про підставність перебування на пилорамі без факту укладення трудового договору. У звязку із чим, написав відповідні пояснення. Зазначив, що будь-яких трудових функцій не виконував, оскільки лише написав заяву про взяття на випробувальний термін і в момент, коли прийшов довідатись результати її розгляду, прибули податкові інспектори. В подальшому, після проведення перевірки, відмовив ФОП ОСОБА_4 в укладенні трудового договору, так як його не влаштовував розмір запропонованої позивачем заробітної плати. Окрім того, додав, що заяву про взяття на випробувальний термін писав сам, у той час розмір заробітної плати не зясовував. У контексті «прийшов на роботу» (так зазначено в поясненнях, наданих контролюючому органу) мав на увазі «робота, де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_4Р.».

Свідок ОСОБА_7 надав покази, зміст яких аналогічний показам свідка ОСОБА_6 Пояснив, що до роботи не приступав, оскільки його також не влаштовував розмір заробітної плати.

Зміст показів свідків ОСОБА_16, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 зводиться до наступного. Між ними (як виконавцями) та ФОП ОСОБА_4 (як замовником) було укладено договори про надання послуг з переробки лісоматеріалів. За результатами виконаних робіт між виконавцем та замовником підписуються акти виконаних робіт. Крім них самих (ОСОБА_16, ОСОБА_14 та ОСОБА_15Л.), до роботи у ФОП ОСОБА_4 ніхто не залучався. З приводу проведення перевірки працівниками Буської ОДПІ, пояснили, що таку проводили двоє чоловіків, однак до свідків вони не підходили, будь-яких пояснень не вимагали. За день чи два до цієї перевірки до ФОП ОСОБА_4 прийшли двоє хлопців, які з його слів, хотіли працевлаштуватись на пилорамі. Вони троє деякий час про щось розмовляли, після чого ФОП ОСОБА_4 прийшов у виробниче приміщення з двома аркушами паперу. Через день або два після того, ці ж хлопці знову прийшли на лісопилку (територія, де знаходиться орендоване позивачем приміщення) і очікували ФОП ОСОБА_4, який в той час був зайнятий виробничим процесом і до них не підходив. Водночас, саме в цей момент, на територію зайшли двоє чоловіків, які представились працівниками Буської ОДПІ. Один з інспекторів звернув увагу на хлопців, які очікували ФОП ОСОБА_4 поблизу виробничого приміщення, і запитав що вони тут роблять. У відповідь ОСОБА_4 пояснив, що ці хлопці прийшли дізнатись результати розгляду поданих ними заяв, з якими звертались напередодні. Як наслідок, працівники податкової ствердили, що потрібно написати пояснення як самому ФОП ОСОБА_4, так і тим двом хлопцям. Після чого, вони всі разом попрямували у підсобне приміщення. Однак, що там відбувалось свідкам невідомо, оскільки такі залишились в цеху виконувати роботу.

Свідок ОСОБА_17 повідомив, що на урядову гарячу лінію контролюючого органу поступила скарга на ФОП ОСОБА_4, яка в подальшому послугувала підставою для призначення фактичної перевірки підприємця. Приїхавши на територію, де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_4, покликали останнього, який, в свою чергу, сказав, що у нього всі працівники оформлені, а двоє осіб бажають працевлаштуватись. Вказані особи знаходились на території лісопилки (біля виробничого приміщення). В подальшому, свідок, разом із ОСОБА_18, відібрали у ФОП ОСОБА_4 та цих двох осіб пояснення, після чого повернулись на своє робоче місце (у податкову інспекцію) та склали акт перевірки. Водночас відзначив, що трохи згодом поступила ще одна колективна скарга (від 4-5 чоловік), в якій йшлося про те, що ФОП ОСОБА_4 використовує найману працю без офіційного працевлаштування. На запитання представника позивача, чи зясовував свідок у кого відбирав пояснення у ФОП ОСОБА_4 чи його сина, відповів, що не зясовував та особу на підставі будь-яких документів не встановлював. Окрім того, на запитання, яку роботу виконували двоє вищезгаданих хлопців і чи взагалі її виконували ствердив, що не пригадує.

Свідок ОСОБА_18 надав покази, зміст яких аналогічний показам свідка ОСОБА_17 Додатково вказав, що ФОП ОСОБА_4 представив два оригінали заяв про прийняття ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на випробувальний термін, копії яких були долучені до матеріалів податкової перевірки. Також, свідок зазначив, що бачив, як один з цих двох осіб (хто саме не пригадує) щось перекладав на території, де здійснює діяльність позивач.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що в Головне управління Держпраці у Львівській області прибула особа молодого віку, приблизно 30 років, та надала документи, які стосуються реєстрації ОСОБА_4 як фізичної особи-підприємця. Ствердила, що особу ФОПа не встановлювала, оскільки прибулий чоловік досить добре володів ситуацією, яка мала місце 26.05.2016 року. Вказала, що вимагала пояснень щодо найманих осіб, у відповідь на що їй було розяснено, що ФОП ОСОБА_4 здійснює господарську діяльність спільно з фізичними особами-підприємцями ОСОБА_16, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 Зазначені особи працюють на підставі укладених з ФОП ОСОБА_4 договорів про надання послуг. В той же час, додала, що особа, яка надавала пояснення, ствердила, що найманої робочої сили не має та ніколи не мала. На запитання суду, чи бачила особисто свідок, як ОСОБА_7 та ОСОБА_6 були допущені до роботи, пояснила, що не бачила, даний факт зафіксований у складеному контролюючим органом акті обстеження від 26.05.2016 року. За наслідками перевірки, свідок склала акт додержання субєктами господарювання законодавства про працю від 20.07.2016 року, до якого долучила відібрані у ФОП ОСОБА_4 письмові пояснення від 18.07.2016 року.

Втім, у процесі судового розгляду представник позивача категорично заперечив виконання підпису ФОП ОСОБА_4 в акті обстеження Буської ОДПІ від 26.05.2016 року. Окрім того, вказав, що особа, яка була допитана 18.07.2016 року головним державним інспектором Головного управління Держпраці у Львівській області, не являлась ОСОБА_4 Відтак, пояснення від 18.07.2016 року від його імені підписано іншою особою.

З метою обєктивного зясування всіх обставин у справі, суд ухвалою від 21.12.2016 року призначив судову почеркознавчу експертизу, поставивши на вирішення експертів наступні питання: чи виконано підпис, що проставлений під рукописним текстом, який починається словами: «Я, ФОП ОСОБА_4 з лютого 2015 року…» та закінчується словами «… режим роботи обєкту не порушувався» у документі Акт обстеження, громадянином ОСОБА_4 чи іншою особою? Чи виконано підпис у документі Акт обстеження, що проставлено нижче підпису громадянина ОСОБА_18 у рядку між словами «ФОП ОСОБА_4 … ОСОБА_4Р.», на тому самому аркуші, громадянином ОСОБА_4 чи іншою особою? Чи виконано підпис на документі Пояснення від 18.07.2016 року на імя Начальника Головного управління Держпраці у Львівській області громадянином ОСОБА_4 чи іншою особою?

Згідно з висновком №206 криміналістичної експертизи з дослідженням підписів, складеним 14.03.2017 року Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, підписи від імені ОСОБА_4, розташовані після основного тексту пояснення від його імені начальникові Головного управління Держпраці у Львівській області від 18.07.2016 року, після основного рукописного тексту на зворотній стороні Акта обстеження ФОП ОСОБА_4 представниками Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області без дати, перед рукописним записом «Іващишин М.» у нижній частині Акту обстеження ФОП ОСОБА_4 представниками Буської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області без дати виконані не самим ОСОБА_4, а іншою особою.

Даючи оцінку зібраним у справі доказам у сукупності та кожному окремо, суд дійшов переконання, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не виконав обовязку щодо доказування правомірності свого рішення. А саме, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував фактичний допуск гр.ОСОБА_6 та гр.ОСОБА_7 до роботи, в т.ч. і без укладення трудового договору. В той же час, допитані судом в якості свідків гр.ОСОБА_6 та гр.ОСОБА_7 категорично заперечили виконання ними будь-яких трудової функцій у ФОП ОСОБА_20

При цьому, суд враховує, що факт перебування гр.ОСОБА_6 та гр.ОСОБА_7 на орендованій позивачем території (лісопильному обєкті) в момент, коли прибула перевірка з Буської ОДПІ, не заперечувався ані самим позивачем, ані цими ж особами. Однак, як встановив суд та не спростував відповідач, вказані особи знаходились там лише з метою, щоб дізнатись результати розгляду поданих ними заяв від 23.05.2016 року про взяття на випробувальний термін.

Водночас суд вважає за необхідне також відзначити, що сам факт звернень гр.ОСОБА_6 та гр.ОСОБА_7 із заявами до субєкта господарювання не може бути розцінений як факт прийняття та допуску працівників до роботи (в т.ч. на умовах стажування чи випробування). До того ж, диспозиція ч.2 ст.265 КЗпП України встановлює відповідальність саме за «фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору». Відтак, суд не приймає до уваги посилання відповідача на такі заяви. ОСОБА_17 того, у цих заявах не міститься жодної інформації про посади, на які претендували вказані особи та на яких мали намір пройти випробування, а заява ОСОБА_6 взагалі не містить підпису. Тобто такі заяви не можуть свідчити про фактичний допуск до роботи.

Заперечуючи проти позову, відповідач покликався на пояснення ОСОБА_9 від 26.05.2016 року, в яких останній ствердив про виконання ним роботи без оформлення трудового договору у ФОП ОСОБА_4 у період з грудня 2015 року по квітень 2016 року, а також про використання ФОП ОСОБА_4 у вказаний вище період найманої праці без належного оформлення трудових відносин ще чотирьох працівників (ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13). Проте суд не враховує зазначені доводи відповідача, оскільки такі нічим не підтверджені. Разом з цим, у матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_9, відібрані 09.08.2016 року представником позивача адвокатом ОСОБА_1, в яких на запитання адвоката «чому надані зараз вами пояснення суперечать наданим поясненням начальнику Буської ОДПІ?», ОСОБА_9 ствердив, що «попередні пояснення не відповідають дійсності», під чим власноручно підписався.

Також, суд враховує, що ні працівниками податкової інспекції, ні головним державним інспектором Головного управління Держпраці у Львівській області ОСОБА_19, не зясовувалась особа, яка прибувала для надання пояснень. Вказаний факт визнаний допитаними в судовому засіданні свідками ОСОБА_17 та ОСОБА_19 Окрім того, висновком криміналістичної експертизи підтверджено, що підписи від імені ОСОБА_4 в акті обстеження від 26.05.2016 року, складеному посадовими особами Буської ОДПІ, та письмових поясненнях, які відбирались відповідачем при здійсненні позапланової перевірки ФОП ОСОБА_4, виконані не самим ОСОБА_4, а іншою особою.

Аналіз встановлених судом обставин дає підстави для висновку, що органом державного нагляду (контролю) поверхнево та без з'ясування всіх фактичних обставин проведена перевірка позивача з питань додержання законодавства про працю. Виходячи з наведеного, винесена відповідачем постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 11.08.2016 року №2-0233, на думку суду, є передчасною та такою, що винесена на основі необґрунтованих висновків органу державного нагляду (контролю).

Водночас суд зауважує, що управління Держпраці не позбавлене права провести нову перевірку, але вже з дотриманням норм чинного законодавства України.

Щодо тверджень позивача стосовно того, що головному державному інспектору Головного управління Держпраці у Львівській області ОСОБА_19 не видавався наказ на відрядження та відповідно грошова компенсація не виплачувалась, на думку суду, такі є безпідставними, оскільки в силу вимог п.3 Порядку №390 Інспектору надано право проводити позапланові перевірки у приміщенні органу державного нагляду (контролю), що і було зроблено відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього ж Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд приходить висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх та беззаперечних доказів порушення позивачем вимог частин 1 та 3 ст.24 КЗпП України, а отже і наявності підстав, передбачених абз.2 ч.2 ст.265 цього ж Кодексу, для прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу від 11.08.2016 року №2-0233. В той же час, позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами. З огляду на що, суд вважає, що позов належить задовольнити повністю.

Що стосується вимог позивача про компенсацію здійснених ним судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.87 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на правову допомогу та витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Щодо витрат на правову допомогу. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» №4191-VI від 20.12.2011 року передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Станом на 01.01.2016 року місячний розмір мінімальної заробітної плати становив 1378,00 грн (стаття 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік»).

З огляду на зазначене, граничний розмір витрат на правову допомогу, який може бути компенсований стороні, на користь якої прийнято рішення в адміністративній справі, станом на 2016 рік складає не більше 551,20 грн (40% х 1378,00 грн) за годину участі особи, яка надавала правову допомогу під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням тощо.

Суд встановив, що між ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_1 укладено договір від 01.09.2016 року про надання правової допомоги. Зі змісту п.3.1 вказаного договору вбачається, що за правову допомогу, передбачену умовами даного договору оплата здійснюється замовником з розрахунку 500 грн за одну нормо-годину роботи адвоката.

Таким чином, витрати на правову допомогу адвоката за договором від 01.09.2016 року, які підлягають компенсації позивачу, повинні обчислюватися з розрахунку кількості годин участі адвоката у розгляді вказаної справи із урахуванням того, що максимальний розмір компенсації таких витрат за кожну годину участі адвоката не може перевищувати 551,20 грн у 2016 році та 640,00 грн у 2017 році (з урахуванням положень ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 року №1801-VIII).

Факт надання правової допомоги позивачу під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням підтверджується Актом виконаних робіт від 05.05.2017 року. Згідно цього Акта, вартість 1 години участі адвоката під час вчинення окремих процесуальних дій становить 600,00 грн, а загальна сума витрат, яку просить компенсувати позивач 4020,00 грн. А саме: за юридичну консультацію 600,00 грн (1 год), підготовку до написання позовної заяви 1200,00 грн (2 год), складення та написання позовної заяви 2220,00 (3,7 год).

Документальним підтвердженням здійснення судових витрат у розмірі 4020,00 грн є квитанція ПАТ «КРЕДОБАНК» №ПН1703 від 05.05.2017 року.

Аналізуючи вищевикладені положення законодавства та матеріали справи, суд приходить висновку, що клопотання позивача слід задовольнити частково та компенсувати останньому витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката, в сумі 3350,00 грн . Визначаючи розмір витрат, які підлягають компенсації, суд виходив із того, що договором про надання правової допомоги від 01.09.2016 року передбачено оплату з розрахунку 500 грн за одну нормо-годину роботи адвоката. Натомість, у п.7.3 цього ж договору вказано, що зміни та доповнення до договору можуть вноситися тільки у письмовому вигляді. З огляду на те, що ні позивачем, ні його представником, не представлено жодних змін чи доповнень до договору від 01.09.2016 року, укладених у письмовому вигляді, суд вважає необґрунтованою та нічим не підтвердженою оплату з розрахунку 600,00 грн за одну нормо-годину роботи адвоката. Відтак, 500,00 грн х 6,7 год=3350,00 грн.

Щодо витрат, повязаних з проведенням судової експертизи. Згідно з ч.1 ст.92 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз, несе сторона, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучення спеціаліста, перекладача та проведення судової експертизи.

З урахуванням того, що позов задоволено повністю, позивачу належить компенсувати понесені ним витрати, пов'язані із проведенням судової почеркознавчої експертизи. Як видно з квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» від 30.01.2017 року №0.0.696969656.1, сума документально підтверджених витрат складає 3303,00 грн.

Окрім того, стягненню підлягає також 870,00 грн судового збору, сплаченого згідно квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» від 08.09.2016 року №0.0.613197761.1.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

В той же час, суд враховує, що згідно з п.20 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Проте нормами Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено стягнення судового збору з Державного бюджету України в разі звільнення відповідача - субєкта владних повноважень від сплати судового збору, не на користь якого ухвалено судове рішення. ОСОБА_17, статтею 94 вказаного процесуального Закону імперативно визначено обовязок суду присуджувати судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, незалежно від того, чи мав такий субєкт пільги щодо сплати судового збору, чи ні.

Відтак, загальна сума судових витрат, яку належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Львівській області, складає 7523,00 грн.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 90, 92, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 11.08.2016 року №2-0233.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Львівській області на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 7523 (сім тисяч пятсот двадцять три) гривні 00 копійок.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі, до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.

Оригінал повного тексту постанови складено в одному примірнику 14.06.2017 року.