Справа № 537/1745/17
Суддя: Степура А. А.
Дата ухвалення: 2017-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження: 2-а/537/110/2017
Справа № 537/1745/17
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.06.2017 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Степури А.А., за участю секретаря Грицькової Я.С , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кременчуцького об»єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протиправним рішення та спонукання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, згідно якого просить визнати протиправним рішення Кременчуцького об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 135 від 07.07.2016 року про відмову у призначенні їй пенсії за віком та зобов»язати Кременчуцьке об»єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області призначити та виплачувати їй пенсію за віком з 29 червня 2016 року як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни із застосуванням заробітної плати для обчислення пенсії та підвищенням згідно ст. 29 Закону України «Про згальнообов»язкове державне пенсійне страхування».

На обгрунтування позову зазначила , що до 1994 року вона проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1, надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на косульському обліку посольства України в Державі Ізраїль. 29.06.2016 року її представник ОСОБА_2 особисто звернувся до Кременчуцького об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області із заявою про призначення їй пенсії за віком та додав до заяви документи в оригіналах та їх копіях необхідіні та достатні для призначення пенсії за віком. 20.01.2017 року Кременчуцьке об»єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області листом повідомило, що 07.072016 року прийнято рішення № 135 про відмову у призначені їй пенсії за віком та долучило до листа копію зазначеного рішення . В обгрунтування відмови відповідач посилався на відсутність документів, що підтверджують факт її проживання (реєстрації) в м. Кременчуці. Проте, вважає рішення протиправним , виходячи з наступного. Зазначила, що вона є громадянином України, її страховий стаж складає 34 роки 7 місяців 19 днів і відповідно до Закону України «Пр загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» набула право на призначення пенсії за віком. Вказала на те, що відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії документами, що підтверджують , що особа не працює є трудова книжка. Також, зазначила, що вона є , відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дитиною війни. Відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством . Вказала на те, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є : паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїздй за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну. Зазначила, що виходячи із правової та соціальної природи пенсії право громадянина на призначення йому пенсії не може пов»язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні. З урахуванням викладеного, просила позов задовольнити.

Позивач та її представник у судове засідання не з»явилися , в позовній заяві просять справу розглядати у їх відсутінсть.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.05.2017 року надав суду заперечення проти позову , в яких заначено, що 29.06.2016 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до управліня із заявою про призначення позивачці пенсії за віком. 07.07.2016 року управлінням винесено рішення № 135, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком. Вказав, що відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій заява про призначення пенсії непрацюючим особам подається заявником особисто або через представника та безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі за місцем проживання (реєстрації). Окрім того, вищевказаним Порядком передбачено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії) повинна пред»явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік). В заяві про призначення пенсії від 29.06.2016 року зазначено, що ОСОБА_1 до зняття з реєстрації була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 та на теперішній час проживає Ізраїль АДРЕСА_1. Вказав на те, що Кременчуцьке об»єднане управління Пенсійного фонду України виплачує пенсію пенсіонерам тільки тим, що проживають (зареєстровані) у м. Кременчук, м. Комсомольськ , Кременчуцькому та Козельщинському районах. З урахуванням заперечень, управління просить відмовити позивачці у задоволенні позову.

У судове засідання 09 червня 2017 року представник відповідача не з»явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи був належним чином повідомений , про причини неявки не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

У відповідності до ч.1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом , звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням , дією чи бездіяльністю суб»єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі , в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 КАС України передбачено, що до компетенції адміністративних судів віднесена перевірка чи вчинені дії суб»єктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч.1ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого : суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту ст. 159 КАС України вбачається, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Судом встановлено , що позивач ОСОБА_1 до виїзду на постійне місце проживання у 1994 році була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 та наразі проживає за адресою: Держава Ізраїлт АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією її закордонного паспорту.

З матеріалів справи вбачається, що 29 червня 2016 року представник позивачки звертався до Кременчуцького об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області з заявою про призначення позивачці пенсії та надав до даної заяви: копію трудової книжки; довідку про підтвердження стажу; архівну довідку; дві довідки про заробітну плату для обчислення пенсії; заяву про перерахування пенсійних виплат на банківський рахунок; копію картки платника податків; нотаріально посвідчені копії довіреності, паспорта, свідоцтва про укладення шлюбу та копію паспорту представника.

Рішенням Кременчуцького об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області за № 135 від 07.07.2016 року позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком. Дану відмову мотивував тим, що пунктом 2.9 Порядку передбачено, що особа , яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії) повинна пред»явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації ) та інше. Згідно з п.2.22 Порядку за документ, що засвічдує місце проживання особи приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування; іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання. У зв»язку з відсутністю документів, що підтверджують факт проживання (реєстрації місця проживання) в м. Кременчуці , рішенням управління пенсійного фонду відмовлено позивачці в призначені пенсії за віком.

З матеріалів справи вбачається, що про існування вищевказаного рішення Кременчуцького об»єднаного управління пенсійного фонду України Полтавської області представник позивача довідався лише у січні 2017 року , після того, як звернувся до управління зі зверненням щодо реалізації пенсійного забезпечення ОСОБА_1 ( а.с.5).

Суд звертає увагу на те, що стосовно громадян, які виїхали на постійне проживання за кордон, визначено особливий порядок призначення і виплати пенсій.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України», документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про громадянство України», якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Як встановлено ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Виходячи із правової та соціальної природи пенсії право громадянина на отримання пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Міжнародні договори між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалися.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення ст. 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

У відповідності до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 7 жовтня 2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону № 1058-ІV з урахуванням рішення Конституційного суду України № 25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.

Відсутність законодавчо встановленого механізму призначення пенсії у зв'язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що встановлений статтею 46 Конституції України.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, слід враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач, хоч і проживає постійно за кордоном, однак є громадянином України, а тому має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання

Судом встановлено, що представник позивача звернувся до Кременчуцького об»єднаного управління пенсійного фонду України Полтавської області про призначення пенсії, оскільки позивач виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, а останнім місцем її реєстрації була адреса : АДРЕСА_2, що територіально відноситься саме до Кременчуцького об»єднаного управління пенсійного фонду України Полтавської області

Отже, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що представник позивача звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії позивачці відповідно до встановленого порядку, а відповідачем було незаконно прийнято рішення про відмову у задовоенні заяви про призначення пенсії.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Станом на 2 вересня 1945 року вік позивачки , складав 5 років. Таким чином, позивачка має право на надбавку до пенсії, як дитина війни.

Відповідно до ч.1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст. 71 КАС України кожна стона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до приписів статті 86 КАС України , суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому , всебічному , повному та об»єктивному дослідженні; ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів в їх сукупності.

За таких обставин, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

З матеріалів справи та доказів, наданих позивачем вбачається, що рішення Кременчуцького об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 135 від 07.07.2016 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком , позивач та її представник довідалися лише у січні 2017 року , після отримання листа з управління пенсійного фонду щодо розгляду звернення про реалізацію пенсійного забезпечення ОСОБА_1

З урахуванням задоволення позову, судові витрати, що понесені позивачем підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцького обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 6-14, 71,94,99,100,159-163, 167 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кременчуцького об»єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання протиправним рішення та спонукання до вчинення дій задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду, який пропущений з поважних причин.

Визнати протиправним рішення Кременчуцького об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 135 від 07.07.2016 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком .

Зобов»язати Кременчуцьке об»єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 29 червня 2016 року як непрацюючому пенсіонеру та дитині війни із застосуванням заробітної плати для обчислення пенсії та підвищенням згідно ст. 29 Закону України «Про згальнообов»язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Кременчуцького обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору, сплаченого нею при подачі позову до суду.

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука шляхом подання апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а особам, які не приймали участь у розгляді справи, в цей же термін з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Степура А.А.

Повний текст постанови виготовлений 14 червня 2017 року