Справа № 127/18225/16-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

29 травня 2017 р. Справа № 127/18225/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Крапівницької Н. Л.,

суддів: Альчука М.П.,

Дмитришеної Р.М.

секретаря судового засідання: Федчук Т.Ю.,

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача Лепетухи І.В.,

третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вінниці адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2

до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради,

Міністерства юстиції України;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_6

про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, -

В С Т А Н О В И В:

В проваджені Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_2 до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, Міністерства юстиції України; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 27836154 від 16.01.2016 року стосовно земельної ділянки номер НОМЕР_1, позивач вважає вказане рішення неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги.

Представник Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи ОСОБА_6 проти задоволення позову заперечував в повному обсязі.

Представник Міністерства юстиції України в судове засідання не з'явився, уповноваженого представника не направив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання від 18.05.2017 року.

Відповідно до ч.4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі з огляду на наступне.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції закону, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до п. 1-4 ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;

4) під час проведення реєстраційних дій обов'язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав, зокрема, відомостям, що містяться в Державному реєстрі прав, Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів. Також державний реєстратор використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень.

Крім того, законодавець ставить перед державним реєстратором обов'язок щодо необхідності здійснення запитів до органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав на нерухоме майно до 01.01.2013, в разі здійснення реєстрації права, що виникли до цієї дати. Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" зобов'язує державного реєстратора робити такі запити за умови того, що у нього відсутній доступ до відповідних носіїв інформації, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Згідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Частиною 1 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації;

6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав;

7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником;

8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч. 2 ст. 18 Закону).

Частиною 1 ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі:

1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;

2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;

5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;

6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією;

7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;

9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації;

13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про визнання особистої приватної власності на земельні ділянки.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.08.2015 року по справі №128/6317/14-ц ( а. с. 6-7 ) позовні вимоги первісного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0634 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, за межами населеного пункту, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.10.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Проценко А.О. 27.10.2011 року, за реєстровим номером 1557.

Визнати за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0377 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, за межами населеного пункту, цільове призначення для дачного будівництва, що зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.10.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Проценко А.О. 27.10.2011 року, за реєстровим номером 1553.

Позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про визнання особистої приватної власності на земельні ділянки залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_2 оскаржив рішення від 11.08.2015 року по справі №128/6317/14-ц в апеляційному порядку.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 11.08.2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про визнання особистої приватної власності на земельні ділянки - залишено без змін.

Відповідно до ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Суд зазначає, що згідно "Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів", що затверджено наказом Міністерства юстиції України від 26.05.2009 року №914/5 рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлювальними документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна.

Таким чином, навіть зважаючи на пояснення позивача стосовно того, що цільове призначення земельної ділянки НОМЕР_1 змінено із "для ведення особистого селянського господарства" на "індивідуальне садівництво". Дана зміна відбулась на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації №1217 від 11.10.2012 року.

Проте, колегія суддів зауважує, що державним реєстратором фактично виконано рішення суду, та вчинено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно в порядку та у спосіб визначений Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кого України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

В статті 321 Цивільного кодексу України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства та доказів зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

З урахуванням вимог ст. 94 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В позові ОСОБА_2 про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27836154 від 16.01.2016 року відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддяпідписКрапівницька Н. Л.

Судді:підписАльчук М.П.

підписДмитришена Р.М.

Згідно з оригіналом Суддя Секретар