Справа № 152/235/17
Суддя: Славінська Н. Л.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/235/17
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 червня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката Костриці В.С.,

представника відповідача - Гриньової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шаргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Шаргородського районного суду з вказаним адміністративним позовом до Шаргородського об'єднаного УПФУ Вінницької області, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо не включення йому при обчисленні та перерахунку пенсії заробітної плати в сумі 0,01721 грн. за квітень 1986 року, в сумі 0,02090 грн. за грудень 1986 року, в сумі 0,01578 грн. за червень 1987 року, в сумі 0,01211 грн. за грудень 1988 року, в сумі 0,01240 грн. за квітень 1989 року та в сумі 0,01749 грн. за грудень 1990 року, нарахованої та виплаченої в радгоспі ім. 2-ї п'ятирічки с. Федорівка Шаргородського району Вінницької області для розрахунку середньої заробітної плати при призначенні та перерахунку пенсії, про що його повідомлено викладеним рішенням у листі від 29.12.2016 року №60-О; зобов'язати відповідача здійснити йому перерахунок та виплату пенсії з 14.05.2016 року з врахуванням заробітної плати в сумі 0,01721 грн. за квітень 1986 року, в сумі 0,02090 грн. за грудень 1986 року, в сумі 0,01578 грн. за червень 1987 року, в сумі 0,01211 грн. за грудень 1988 року, в сумі 0,01240 грн. за квітень 1989 року та в сумі 0,01749 грн. за грудень 1990 року, нарахованої і виплаченої в радгоспі ім. 2-ї п'ятирічки с. Федорівка Шаргородського району Вінницької області, включивши їх для розрахунку середньої заробітної плати при перерахунку пенсії; стягнути на його користь судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з 26.02.2016 року перебуває на пенсії та на пенсійному обліку у відповідача, як пенсіонер за віком. Його загальний трудовий стаж становить понад 42 роки. Проте, при призначенні пенсії та при її перерахунку в травні 2016 року йому не зараховано частину заробітної плати, що виплачувалася у формі доплати та премій.

На його неодноразові звернення до відповідача з цього приводу, останній зарахував до заробітку премію за травень 1988 року, тоді як заробітну плату в сумі 0,01721 грн. за квітень 1986 року, в сумі 0,02090 грн. за грудень 1986 року, в сумі 0,01578 грн. за червень 1987 року, в сумі 0,01211 грн. за грудень 1988 року, в сумі 0,01240 грн. за квітень 1989 року та в сумі 0,01749 грн. за грудень 1990 року, нараховану та виплачену в радгоспі ім. 2-ї п'ятирічки с. Федорівка Шаргородського району Вінницької області, при призначенні та перерахунку пенсії для розрахунку середньої заробітної плати не зараховує, посилаючись на те, що немає для цього законних підстав.

Вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки у відповідності до Конституції України, відповідач за вище зазначених обставин мав керуватися ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Порядком, затвердженим постановою КМУ від 20.04.2005 року №306 «Про реалізацію абзацу другого пункту 2 статті 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із ст.41 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п.1 Порядку, його дія поширюється на осіб, що до 01.07.1998 року отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць і працювали, в тому числі, в сільському господарстві.

Так, у відповідності до п.3 Порядку, в зв'язку із зміною законодавства та повернення до попереднього порядку призначення і перерахунку пенсії, ним 13.05.2016 року подано відповідачу відповідну заяву та довідку встановленої форми.

До стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, що встановлено ст.56 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

До заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу). У заробіток для обчислення пенсії працівникам сільського господарства, в тому числі держгоспів та радгоспів, включається оплата в усіх її видах за роботу в громадському господарстві колгоспу, що встановлено ст.66 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Страховий стаж, у відповідності до ст.24 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», це - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно даних його трудової книжки та довідок про заробітну плату, з 1983 року він працював у радгоспі ім. 2-ї п'ятирічки та його правонаступниках - держгоспі «Федорівський», СВАТ «Федорівський», ПрАТ «Федорівське» с. Федорівка Шаргородського району Вінницької області. Так, з 1983 по 1984 рік він працював агрономом-садоводом, з 1984 року по 1990 рік - старшим агрономом-садоводом, та відносився до спеціалістів, заробітна плата яким у 1987-1991 роках визначалась, серед іншого, постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 20.03.1986 року «Про удосконалення економічного механізму господарювання в агропромисловому комплексі країни», постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 17.09.1986 року «Про удосконалення організації заробітної плати і введення нових тарифних ставок і посадових окладів працівників виробничих галузей господарства», згідно з якими, формування заробітної плати проводилось таким чином, що керівникам і спеціалістам протягом року проводилось авансування заробітної плати в розмірі 80 відсотків від окладу, з наступними перерахунками, доплатами і преміями за кінцевими результатами господарювання за рік, або за певну продукцію чи показники протягом року. Нарахування та оплати доплат проводилися за попередній рік і могли відбуватися в різні періоди наступного року.

Нарахування і виплати заробітної плати за результатами роботи за рік і інші періоди, виплачені йому, в тому числі в сумі 0,01721 грн. за квітень 1986 року, в сумі 0,02090 грн. за грудень 1986 року, в сумі 0, 01578 грн. за червень 1987 року, в сумі 0,01211 грн. за грудень 1988 року, в сумі 0,01240 грн. за квітень 1989 року та в сумі 0,01749 грн. за грудень 1990 року входили до фонду оплати праці, на які нараховувались та сплачувались внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, що підтверджується довідками господарства, яке не ліквідано, а має правонаступника, та не спростовано відповідачем, в тому числі і при зустрічній перевірці, що підтверджується актом №189 від 06.12.2016 року.

Оскільки з вини відповідача йому не було проведено повне нарахування пенсії, останній має провести перерахування з весь період, починаючи з наступної дати після отримання заяви про перерахунок - 14.05.2016 року.

Таким чином, суми виплат, з яких були нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, включаються до складу заробітної плати і мали враховуватися при обчисленні розміру пенсії, та бути враховані при перерахунку.

Оскільки про порушене право за заявами про перерахунок пенсії від 13.05.2016 року та від 01.12.2016 року він дізнався із листа відповідача від 29.12.2016 року за №60-О про відмову у зарахуванні вказаних вище сум доплат до заробітної плати, то вважає, що строк на оскарження він не пропустив.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Костриця В.С. підтримали позовні вимоги, зсилаючись на ті самі обставини. Просили визнати протиправними дії відповідача щодо не включення ОСОБА_1 при обчисленні та перерахунку пенсії заробітної плати в сумі 0,01721 грн. за квітень 1986 року, в сумі 0,02090 грн. за грудень 1986 року, в сумі 0, 01578 грн. за червень 1987 року, в сумі 0,01211 грн. за грудень 1988 року, в сумі 0,01240 грн. за квітень 1989 року та в сумі 0,01749 грн. за грудень 1990 року, нарахованої та виплаченої позивачеві в радгоспі ім. 2-ї п'ятирічки с. Федорівка Шаргородського району Вінницької області, для розрахунку середньої заробітної плати при призначенні та перерахунку пенсії, про що позивача повідомлено листом-відмовою від 29.12.2016 року за №60-О; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачеві з 14.05.2016 року з врахуванням заробітної плати в сумі 0,01721 грн. за квітень 1986 року, в сумі 0,02090 грн. за грудень 1986 року, в сумі 0,01578 грн. за червень 1987 року, в сумі 0,01211 грн. за грудень 1988 року, в сумі 0,01240 грн. за квітень 1989 року та в сумі 0,01749 грн. за грудень 1990 року, нарахованої і виплаченої позивачеві в радгоспі ім. 2-ї п'ятирічки с. Федорівка Шаргородського району Вінницької області, включивши ці виплати для розрахунку середньої заробітної плати при перерахунку пенсії.

Суду пояснили, що вини позивача в тому, що не збереглися всі положення про оплату праці у період з 1986 року по 1990 рік, термін зберігання яких обмежений трьома роками, немає. Натомість є діюче підприємство - правонаступник радгоспу ім. 2-ої п'ятирічки, яким є ПрАТ «Федорівське», яке видало довідку передбаченого законом зразка для розрахунку та перерахунку пенсії позивача, і якому достовірно відомо про порядок виплати заробітної плати у спірні періоди шляхом авансування виплати 80% зарплати та доплати решту заробітку після реалізації певної сільськогосподарської продукції за наслідками року у певні періоди наступного року. Відповідач довідки підприємства-правонаступника до уваги не приймає, але доказів на спростування вказаних обставин не надає, хоча заперечує щодо позову і зобов'язаний надати відповідні докази. Судом досліджені первинні документи - книги обліку по нарахуванню заробітної плати, допитані свідки - головний бухгалтер та економіст підприємства, котрі працювали і працюють у підприємстві і яким достовірно відомо про виплату заробітної плати у спірні періоди. Свідки підтвердили, що нарахування у спірні періоди є виплатами за наслідками господарювання за рік та реалізації певної сільськогосподарської продукції, з яких утримувався прибутковий податок, внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. Спростувань цим обставинам відповідач належними та допустимими доказами не представив. Позивач двічі звертався до відповідача з приводу врахування спірних періодів для розрахунку середньої заробітної плати і здійснення перерахунку: вперше - 13.05.2016 року, проте відповідач врахував тільки частину виплат, а вдруге - 01.12.2016 року, з аналогічною довідкою, виданою ПрАТ «Федорівське». Відповідач не повідомив позивача про суми, які врахував для перерахунку пенсії і чи здійснив цей перерахунок взагалі, тому вважають, що слід зобов'язати відповідача здійснити вказаний перерахунок саме з 14.05.2016 року, тобто з дня, наступного за днем, коли він вперше звернувся за здійсненням перерахунку. Просять позов задовольнити. Крім того, просять стягнути з бюджетних асигнувань відповідача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1280 грн. (за дві позовні вимоги), та витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн.

Представник відповідача Черняк Л.І., що діє за довіреністю від 09.02.2017 року (а.с.141) в судовому засіданні 26.05.2017 року та представник відповідача Гриньова Ю.С., що діє за довіреністю від 13.01.2017 року (а.с.152) в судовому засіданні 07.06.2017 року, позов не визнали. Вважають, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем права позивача не порушено. Пояснили, що позивач знаходиться на обліку у Шаргородському ОУПФУ Вінницької області з 26.02.2016 року та отримує пенсію за віком. 13.05.2016 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про перерахунок пенсії з уточненого заробітку та надав довідку про заробітну плату щомісячно в радгоспі ім. 2-ї п'ятирічки с. Федорівка з 01.01.1986 року по 31.12.1990 року. Розрахунок і було проведено з врахуванням сум, на які посилається позивач, але із застосуванням розміру, що не перевищує коефіцієнту 5,6 розміру середньої заробітної плати. Розмір пенсії після перерахунку склав 2638,69 грн., про що винесено рішення у формі розпорядження від 19.05.2016 року.

01.12.2016 року позивач повторно звернувся із заявою про перерахунок пенсії з уточненого заробітку, надавши довідку про заробітну плату за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, за період з 01.01.1986 року по 31.12.1990 року, відповідно до постанови КМУ від 20.04.2015 року №306, та довідки про заробітну плату помісячно. При проведенні зустрічної звірки встановлено, що лише премія в розмірі 0,01203 грн., яка зазначена в травні 1988 року, виплачена за результатами роботи за 1987 рік. Розмежувати заробітну плату за результатами роботи за рік, виплачену позивачеві за грудень 1986 року, червень 1987 року, грудень 1988 року, квітень 1989 року, грудень 1990 року немає підстав, так як в первинних документах не зазначено, за які періоди здійснені нарахування. З 01.01.2016 року позивачу проведено перерахунок пенсії з уточненого заробітку, відповідно до розпорядження від 08.12.2016 року.

Згідно із ст.40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для обчислення пенсії враховується заробітна плата за весь період страхового стажу, починаючи з 01.07.2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж, починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

До заробітної плати для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Для осіб, які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися і до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи. Перелік таких осіб, а також порядок визначення для них заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії встановлюється Кабінетом Міністрів України, що передбачено ч.2 ст.41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Підставою для виплати заробітної плати (доходу) за результатами виконаної роботи, що зазначаються у довідці, може бути законодавчий чи інший нормативно-правовий акт чи положення про плату праці, яким на момент виплати особі заробітної плати (доходу) було передбачено проведення остаточного розрахунку за результатами певного періоду або після закінчення роботи.

Також, просять відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1, оскільки ст.73 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені законом.

Вирішуючи спір суд встановив, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Калинка Томашпільського району Вінницької області (а.с.6).

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 10.03.1983 року був прийнятий на посаду агронома-садовода в радгосп ім. 2-ої п'ятирічки с. Федорівка; 10.02.1984 року переведений на посаду старшого агронома-садовода; 26.02.1990 року переведений на посаду головного агронома; 11.04.1995 року призначений директором держгоспу; 30.01.1999 року обраний на посаду голови правління СВАТ; 01.06.2010 року призначений на посаду агронома-садовода СВАТ, де продовжує працювати, але в правонаступнику - ПрАТ «Федорівське», що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с.16-17).

Радгосп ім. 2-ої п'ятирічки с. Федорівки перейменовано в держгосп «Федорівський» 10.05.1994 року, який перейменовано у СВАТ «Федорівське» 30.01.1999 року, яке, в свою чергу, 24.05.2010 року перейменовано у ПрАТ «Федорівське», що підтверджується записами в трудовій книжці позивача (а.с.16 на звороті, 17).

10.03.2016 року позивач звернувся в Шаргородське ОУПФУ Вінницької області з заявою про призначення йому пенсії за віком (а.с.9, аркуш 6 оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи №149518).

На підставі вказаної заяви відповідачем призначено позивачеві пенсію за віком з 26.02.2016 року, як особі, яка має загальний трудовий стаж 42 роки 10 місяців 8 днів, що вбачається із протоколу відповідача за №221 від 15.03.2016 року (а.с.10, аркуш 1 оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи №149518).

28.03.2016 року Головним управлінням ПФУ у Вінницькій області, відповідно до рішення №104 встановлено позивачеві пенсію за особливі заслуги перед Україною, як особі, нагородженій орденом Дружби народів (а.с.26, аркуш 20 оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи №149518).

При нарахуванні позивачеві пенсії відповідачем відразу не були включені виплати одноразового характеру, не обумовлені, на думку відповідача, діючою системою оплати праці, хоча на ці виплати нараховані страхові внески до ПФУ.

13.05.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії з уточненого заробітку (а.с.39, аркуш 32 оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи №149518).

При цьому позивачем було надано відповідачеві для перерахунку пенсії довідку ПрАТ «Федорівське», що є правонаступником радгоспу ім. 2-ої п'ятирічки с. Федорівка від 13.05.2016 року за №105 «Про заробітну плату для обчислення пенсії» за період з 1986 року по 1990 рік (а.с.40, аркуш 33 оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи №149518).

Для перевірки достовірності виданої довідки відповідачем призначено 18.05.2016 року зустрічну звірку (а.с.41, аркуш 34 оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи №149518).

Однак, акт зустрічної звірки в матеріалах пенсійної справи відсутній.

Проте, позивачем надано суду акт за результатами зустрічної звірки від 20.05.2016 року без номера достовірності видачі довідки про заробітну плату для призначення пенсії ПрАТ «Федорівське» ОСОБА_1, з якого вбачається, що звірка проводилася начальником відділу платежів до пенсійної системи та контрольно-перевірочної роботи Шаргородського ОУПФУ Вінницької області Гереш С.В., акт підписаний нею та головним бухгалтером ПрАТ ОСОБА_8 Для звірки надані книги обліку праці і розрахунків з членами радгоспу ім. 2-ої п'ятирічки с. Федорівка за 1986-1990 роки. Встановлено, що ОСОБА_1 регулярно у вказаний період нараховувалася заробітна плата. При співставленні заробітної плати, яка вказана в довідці про заробітну плату для обчислення (перерахунку) пенсії від 13.05.2016 року №105 за період з 01.01.1986 року по 31.12.1990 року з фактичним нарахуванням заробітної плати, яка відображена в книгах обліку праці та розрахунків з членами радгоспу ім. 2-ої п'ятирічки, правонаступником якого є ПрАТ «Федорівське», за 1986-1990 роки розбіжностей не виявлено. Виплати в карбованцях, що включені в довідку в гривнях, вірно перераховані у співвідношенні 1:100000 (а.с.98-99).

Також, наявне розпорядження відповідача №149518 від 19.05.2016 року про перерахунок пенсії позивача (а.с.34, аркуш 28 оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи №149518).

При цьому, як стверджували в судовому засіданні представники відповідача Черняк Л.І. та Гриньова Ю.С., позивачеві перерахунок пенсії було проведено з 01.05.2016 року з врахуванням сум, які зазначені в довідці, але із застосуванням розміру, що не перевищує коефіцієнту 5,6 розміру середньої заробітної плати.

01.12.2016 року позивач ОСОБА_1 повторно звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії з уточненого заробітку (а.с.55, аркуш 48 оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи №149518).

При цьому позивачем було надано відповідачеві для перерахунку пенсії довідку ПрАТ «Федорівське», що є правонаступником радгоспу ім. 2-ої п'ятирічки с. Федорівка від 01.12.2016 року «Про заробітну плату (дохід) для обчислення пенсії» за період з 01.01.1986 року по 01.12.1990 року, довідку від 01.12.2016 року №257 про заробітну плату для обчислення пенсії по формі Додатку до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», довідку від 01.12.2016 року №258 про заробітну плату для обчислення пенсії помісячно за 1986-1990 роки, довідку від 01.12.2016 року №259 про заробітну плату для обчислення пенсії помісячно за 1986-1990 роки (а.с.56, 57, 58, 59, аркуші 49, 50, 52, 51 оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи №149518).

При цьому, у вказаних довідках, виданих діючим підприємством, яке є правонаступником радгоспу ім. 2-ої п'ятирічки, зазначено, що всі виплати є виплатами ОСОБА_1 заробітної плати, яка враховується для обчислення пенсії, зазначено розмір виплат, а також те, що на всі виплати нараховані страхові внески.

Для перевірки достовірності виданих довідок відповідачем призначено 01.12.2016 року зустрічну звірку (а.с.67, аркуш 60 оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи №149518).

Зустрічну звірку із ПрАТ «Федорівське» відповідачем проведено 06.12.2016 року, що підтверджується актом від 06.12.2016 року за №189, з якого вбачається, що в книзі обліку праці та розрахунків з робітниками і службовцями радгоспу ім. 2-ої п'ятирічки по ОСОБА_1 за 1986 рік в окремій графі за квітень зазначена сума 0,01721 грн., в грудні - 0,02090 грн.; за 1987 рік за червень зазначена сума 0,01578 грн.; за 1988 рік за травень зазначена сума 0,01203 грн., за грудень - 0,01211 грн.; за 1989 рік за квітень зазначена сума 0,01749 грн.; за 1990 рік в грудні зазначена сума 0,01749 грн. (а.с.60-62, аркуші 53-55 оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи №149518).

Судом також оглянуто в судовому засіданні книги обліку праці та розрахунків з членами радгоспу ім. 2-ої п'ятирічки с. Федорівка за 1986-1990 роки, надані ПрАТ «Федорівське», з яких вбачається, що навпроти прізвища позивача зазначено нарахування сум в карбованцях, що, відповідно, в гривнях становить - двома сумами за квітень 1986 року - 0,01721 грн. та за грудень 1986 року - 0,02090 грн.; за червень 1987 року - 0,01578 грн.; двома сумами за травень 1988 року - 0,01203 грн. та за грудень 1988 року - 0,01211 грн.; за квітень 1989 року - 0,01749 грн.; за грудень 1990 року - 0,01749 грн. (а.с.100-124).

При цьому найменування вказаних нарахувань не зазначено навпроти кожного нарахування, лише частково, наприклад, щодо нарахування двома сумами за квітень 1986 року - 0,01721 грн. та за грудень 1986 року - 0,02090 грн. вказано, що це нарахування, відповідно, премії та доплати (а.с.103-104); щодо нарахування за грудень 1988 року - 0,01211 грн. вказано, що це доплата 20%, тобто, доплата до 80% авансування за наслідками роботи за рік (а.с.114); аналогічно по виплатах за квітень 1989 року (а.с.120).

Крім того, з оглянутих в судовому засіданні книг наказів по радгоспу ім. 2-ої п'ятирічки с. Федорівка встановлено, що до розрахунку за продукцію працівникам радгоспу виплачувати аванс заробітної плати в розмірі 80 % посадових окладів, що враховуються в розрахунок розцінок, а решту 20% заробітку виплачувати за кінцевим результатом роботи - наказ №56 від 21.04.1987 року (а.с.125-126); у квітні 1989 року прийнято рішення про преміювання працівників, в тому числі і позивача - наказ №44 від 06.04.1989 року (а.с.127-128).

Як показали в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7, які в 1986-1990 роках працювали в радгоспі ім. 2-ої п'ятирічки, що підтверджується записами в трудових книжках (а.с.154, 155-156), зокрема, ОСОБА_8 - головним економістом, а ОСОБА_7 - головним бухгалтером, відповідно до постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС №1115 від 17.09.1986 року «Про вдосконалення організації заробітної плати і введення нових тарифних ставок і посадових окладів працівників виробничих галузей народного господарства», що діяла і була схвалена на території УРСР, були затверджені на наступні п'ять років (12 п'ятирічку) основні принципи вдосконалення організації оплати праці, затверджені умови оплати праці робітників, працівників сільського господарства. Цією постановою передбачено підвищення тарифних ставок і посадових окладів працівників виробничих галузей народного господарства в межах фонду заробітної плати, утвореної по затверджених стабільних нормативах і показниках за вироблену продукцію або виконаний об'єм робіт, тобто установлено заробітну плату за кінцевим результатом роботи або за виконаний об'єм робіт. При цьому було передбачено авансування виплат зарплати у розмірі 80%, а решту 20%, а могло бути і більше відсотків та преміювання за результатами роботи чи реалізації певної сільськогосподарської продукції - виплачувалися в кінці року, або в наступному році за минулий рік.

Так, свідок ОСОБА_8 показала, що у її обов'язки, як головного економіста, входило планування оплати праці. В господарстві оплата праці здійснювалася на підставі Положення про оплату праці, які приймалися в господарстві, або видавалися відповідні накази керівником підприємства щодо регулювання оплати праці та преміювання за наслідками роботи чи реалізації певної продукції. Положення про оплату праці в підприємстві за спірний період збереглися не за всі роки, оскільки їх зберігання обов'язковим було тільки протягом трьох років, тому вони знищені, а ті, що збереглися, це випадковість. З 1984 року по 1986 рік діяла відрядно-преміальна система оплати праці в господарстві. Так, від об'єму реалізації продукції було визначено 6 груп підприємств, радгосп ім. 2-ої п'ятирічки належав до 4 групи. По результатах року працівники радгоспу отримували премію в кілька окладів, про що видавався наказ по господарству. У 1986 році почала діяти система авансування заробітної плати, тобто кожний місяць протягом року виплачувалося працівникам підприємства 80% окладу. Розцінка визначалася із 100% реалізованої продукції. Доплата 20% зарплати здійснювалася або в кінці поточного року, або у наступному році, виходячи із того, коли було реалізовано продукцію, зокрема, це міг бути і квітень, і травень, і червень наступного року, тобто будь-який місяць наступного року, коли були результати по реалізації певної сільськогосподарської продукції, яка реалізувалася господарством постійно. Також, якщо господарство мало великі врожаї, то працівникам виплачувалися премії за результатами роботи за рік. В Книгах обліку праці і розрахунків із працівниками радгоспу за кожен місяць зазначалася сума заробітку, яка авансована як 80%, а також доплати та премії за наслідками роботи за рік та за наслідками реалізації певної сільськогосподарської продукції. При огляді вказаних книг в судовому засіданні, вона як спеціаліст підприємства, що працював на той час у радгоспі ім. 2-ої п'ятирічки, а тепер працює у його правонаступнику - ПрАТ «Федорівське», стверджує, що спірні суми, які не враховує відповідач ОСОБА_1 при перерахунку пенсії, є виплатами йому заробітної плати в результаті авансування 80% та доплати 20% зарплати, а також виплатами премій за наслідками роботи за рік та за реалізацію продукції, зокрема, яблук, урожайність яких в господарстві була досягнута найбільша у 1988-1989 роках. Крім того, їй, як спеціалісту діючого підприємства, яке є правонаступником радгоспу ім. 2-ої п'ятирічки, достовірно відомо, що з усіх виплат зарплати, доплат зарплати та премій постійно відраховувалися і сплачувалися господарством страхові внески. Не сплачувалися страхові внески тільки з тих премій, що виплачувалися працівникам з фонду матеріальних заохочень підприємства і носили разовий характер до певних державних свят. Спірні суми, які відповідач не враховує ОСОБА_1 при перерахунку пенсії, не відносяться до таких разових виплат премій до державних свят. Підприємство двічі надавало довідки позивачеві для пред'явлення відповідачеві для перерахунку пенсії, які вона засвідчувала, як головний бухгалтер і які є достовірними. Представники відповідача двічі проводили звірку достовірності виданих довідок.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що вона працювала головним бухгалтером у радгоспі ім. 2-ої п'ятирічки с. Федорівка, в тому числі і в 1986-1990 роках, і в той час діяла система авансування зарплати, яка полягала в тому, що 80% окладу виплачувалося працівникам протягом всього року, а в кінці року чи в певних місяцях наступного року проводилися доплати зарплати в розмірі 20% та премії за наслідками роботи і реалізації продукції, тобто премії за прибуток і рентабельність. Доплата 20% зарплати могла бути як в кінці року, так і в будь-якому місяці наступного року, коли було зроблено розрахунки бухгалтерією. Всі ці виплати входили до фонду заробітної плати. В господарстві існували Положення про оплату праці та видавалися накази керівником по питанню авансування і доплат заробітної плати і виплати премій. Такі Положення були щороку, але термін їх зберігання становив три роки, після чого вони знищувалися. З усіх виплат зарплати, доплат зарплати та премій господарством сплачувалися страхові внески, в тому числі до Пенсійного фонду, що їй достовірно відомо, так як вона, як головний бухгалтер підприємства, готувала платіжні доручення та особисто відвозила їх в банк і здійснювала перерахунок цих страхових внесків на обов'язкове державне пенсійне страхування в тому числі.

Як встановлено судом, відповідачем після проведення зустрічної звірки і перевірки книг обліку праці та розрахунків з працівниками радгоспу та книг наказів по радгоспу ім. 2-ої п'ятирічки 08.12.2016 року прийнято розпорядження №149518, відповідно до якого здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.12.2016 року, при якому враховано розмір заробітної плати та доплати заробітної плати за кінцевим розрахунком за виготовлену продукцію, який зазначений в довідці ПрАТ «Федорівське» від 01.12.2016 року за №257 «Про заробітну плату для обчислення пенсії» за період з 1986 року по 1990 рік в сумі 0,01203 грн. за травень 1988 року, визначено розмір пенсії позивача - 2672,26 грн., що вбачається із оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи позивача (а.с.50, аркуш 44 оглянутої пенсійної справи №149518).

Вказане розпорядження підписане начальником Шаргородського ОУПФУ Вінницької області та головним спеціалістом і спеціалістом відповідача, містить печатку, тобто відповідає за своїми реквізитами офіційному документу.

Решта виплат зарплати позивачеві відповідачем при перерахунку пенсії не врахована, про що повідомлено ОСОБА_1 29.12.2016 року листом-відмовою №60-О (а.с.8) на його письмову заяву від 21.12.2016 року про роз'яснення того, які суми виплат зарплати йому враховані при здійсненні перерахунку пенсії з 01.12.2016 року (а.с.149).

З означеного листа та із стверджень представників відповідача в судовому засіданні вбачається, що розмежувати заробітну плату за результатами роботи за рік, яка виплачувалася в спірні місяці 1986-1990 років відповідач не може через відсутність відомостей в первинних документах щодо характеру даних нарахувань.

Вказані ствердження є помилковими, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, позивач працював у радгоспі ім. 2-ої пятирічки с. Федорівка у 1986-1990 роках старшим агрономом-садоводом та головним агрономом, тобто відноситься до спеціалістів радгоспу, що не заперечується відповідачем.

Відповідно до постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС за №1115 від 17.09.1986 року «Про вдосконалення організації заробітної плати і введення нових тарифних ставок і посадових окладів працівників виробничих галузей народного господарства», що діяла і була схвалена на території УРСР, були затверджені на наступні п'ять років (12 п'ятирічку) основні принципи вдосконалення організації оплати праці, затверджені умови оплати праці робітників, працівників сільського господарства. Пунктом 3 вказаної постанови передбачено підвищення тарифних ставок і посадових окладів працівників виробничих галузей народного господарства в межах фонду заробітної плати, утвореної по затверджених стабільних нормативах і показниках за вироблену продукцію або виконаний об'єм робіт, тобто установлено заробітну плату за кінцевим результатом роботи або за виконаний об'єм робіт.

Стаття 3 ЗУ «Про правонаступництво» передбачає, що Закони Української РСР та інші акти, ухвалені Верховною Радою Української РСР, діють на території України, оскільки вони не суперечать законам України, ухваленим після проголошення незалежності України.

У зв'язку із цим суд вважає, що вказана вище постанова має нормативне значення для громадян України при нарахуванні не тільки заробітної плати, а й при обчисленні пенсії працівникам сільськогосподарських підприємств, в тому числі спеціалістам цих підприємств, тобто і позивачеві ОСОБА_1, враховуючи, до того ж, що судом встановлено, що виплати, які проводилися ОСОБА_1 у 1986-1990 роках є виплатами зарплати в порядку авансування та доплат, а також преміями за рентабельність і прибуток, які входили до фонду заробітної плати і з яких нараховані страхові внески на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ст.66 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу)… Членам колгоспів, інших кооперативів, працівникам радгоспів та інших підприємств та організацій, які одержують поряд з грошовою оплатою натуральну, на вартість якої нараховуються страхові внески, ця натуральна оплата при визначенні середньомісячного заробітку враховується за державними роздрібними цінами того періоду, коли провадилася оплата праці.

Статтею 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії.

Згідно з пунктом 2 абзацу другого ст.41 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - в межах сум, який відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Відповідно до ч.2 ст.41 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для осіб, які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися і до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищує 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи. Перелік таких осіб, а також порядок визначення для них заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію зазначеної норми Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про реалізацію абзацу другого пункту 2 статті 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» 20.04.2005 року №306, якою затверджено «Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що в період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць».

Дія цього Порядку поширюється на таких осіб, що до 1 липня 1998 року отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, зокрема тих, що працювали в сільському господарстві, були зайняті на сезонних роботах, працювали у старательських артілях, виконували роботи (надавали послуги) за цивільно-правовими договорами та сплачували внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 2 Порядку встановлено, що до суми заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії згідно з цим Порядком зараховуються суми виплат (доходу), з яких сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Пунктами 3 та 4 Порядку встановлено, що для обчислення пенсії із врахуванням заробітної плати (доходу), що виплачена за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, особа звертається із заявою до відповідного управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі в місті… Документом, який підтверджує виплату особі заробітної плати (доходу) за результатами роботи є довідка підприємства, установи, організації про заробітну плату (дохід), оформлена згідно з додатком до Порядку, із зазначенням підстави для виплати заробітної плати (доходу) за результати виконаної роботи.

Згідно з пунктом 5 Порядку у разі, коли у пенсійній справі особи зберігається довідка про заробітну плату (дохід) чи інші документи, що підтверджують факт отримання заробітної плати (доходу) за результатами роботи, така довідка чи документи можуть використовуватися для перерахунку пенсії за рішенням управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі в місті.

Додатком до Порядку є форма довідки підприємства, установи, організації про заробітну плату (дохід) для обчислення пенсії, яка містить відомості про документи, на підставі яких її видано та вона повинна бути підписана керівником та головним бухгалтером.

Пункт 6 Порядку передбачає, що підставою для виплати заробітної плати (доходу) за результатами виконаної роботи, що зазначаються у довідці, може бути: законодавчий або інший нормативно-правовий акт чи положення про оплату праці, яким на момент виплати особі заробітної плати (доходу) було передбачено проведення остаточного розрахунку за результатами певного періоду (кварталу, півріччя, року) або після закінчення роботи; цивільно-правовий договір.

Зміст наведених норм не містить обов'язкової вимоги щодо зазначення у довідці про заробітну плату підстави для виплати заробітної плати (доходу) за результатами виконаної роботи.

Як вбачається із пояснень в судовому засіданні представників відповідача, а також з оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи позивача, відповідачем не заперечується той факт, що розмір виплат заробітної плати позивача, визначений в довідках ПрАТ «Федорівське», яке є правонаступником радгоспу ім. 2-ої п'ятирічки, відповідає фактичним виплатам, та що з усіх сум були сплачені внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове пенсійне страхування, що підтверджується актом №189 від 06.12.2016 року зустрічної звірки достовірності видачі довідок про заробітну плату ПрАТ «Федорівське» ОСОБА_1

Суд констатує той факт, що довідки ПрАТ «Федорівське» від 01.12.2016 року за №№257, 258, 259 та без номера «Про заробітну плату для обчислення пенсії» за період з 1986 року по 1990 рік (а.с.56-59), в тому числі про заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, за формою відповідають довідці, форма якої затверджена додатком до «Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що в період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць».

При цьому, суд звертає увагу на те, що пунктом 6 вказаного вище Порядку передбачено, що підставою для виплати заробітної плати (доходу) за результатами виконаної роботи, що зазначаються у довідці, може бути, зокрема, законодавчий або інший нормативно-правовий акт чи положення про оплату праці, яким на момент виплати особі заробітної плати (доходу) було передбачено проведення остаточного розрахунку за результатами певного періоду (кварталу, півріччя, року) або після закінчення роботи, якими, є, на думку суду, постанова ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС за №1115 від 17.09.1986 року «Про вдосконалення організації заробітної плати і введення нових тарифних ставок і посадових окладів працівників виробничих галузей народного господарства», що діяла і була схвалена на території УРСР у період з 1986 року по 1991 рік, а також нормативно-правові акти індивідуальної дії - накази керівника по радгоспу ім. 2-ої п'ятирічки с. Федорівка, в тому числі і ті, що досліджені судом і проаналізовані вище, які діяли у спірний період і відповідно до яких виплачувалася заробітна плата позивачеві, котрими було встановлено, що керівникам та спеціалістам радгоспу на протязі року нараховувалася заробітна плата у розмірі 80% належного окладу, а в кінці року передбачалося донарахування зарплати відповідно зроблених розрахунків та розцінок за продукцію (а.с.63-66, 125-128).

При цьому, суд звертає увагу на те, що вказані розрахунки та розцінки за продукцію могли бути зроблені як до кінця поточного року, так і в певних місяцях наступного року за минулий рік, що підтверджено в судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7, оглянутими судом Книгами обліку праці та розрахунків та книгами наказів по радгоспу ім. 2-ої п'ятирічки.

До того ж, суд зауважує, що у вказаних наказах та положеннях про оплату праці не зазначено, що донарахування зарплати відповідно зроблених розрахунків та розцінок за продукцію передбачалося обов'язково в кінці календарного року, тобто таке донарахування можливе в будь-який час на підставі розрахунків та розцінок за вирощену і реалізовану продукцію.

Крім того, суд констатує той факт, що відповідач, як вбачається із пояснень його представників, бере до уваги при перерахунку пенсії позивачеві донарахування до зарплати за травень 1988 року, хоча вказаний місяць також не можна вважати кінцем календарного року, проте, безпідставно не враховує для обчислення середньої зарплати при перерахунку пенсії, зарплату за квітень і грудень 1986 року, червень 1987 року, грудень 1988 року, квітень 1989 року, грудень 1990 року, що є, на думку суду, порушенням п.2 «Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що в період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць», яким передбачено, що до сум заробітку (доходу) для обчислення пенсії згідно з цим Порядком зараховуються всі види оплати праці, з яких сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення», при цьому, без обмеження розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум коефіцієнтом 5,6.

Таким чином, суд вважає, що є протиправними дії відповідача, які полягають у неврахуванні при перерахунку пенсії позивача доплат до заробітної плати за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, за квітень та грудень 1986 року, за червень 1987 року, за грудень 1988 року, за квітень 1989 року, за грудень 1990 року при розрахунку середньої заробітної плати, що вбачається із відмови відповідача від 29.12.2016 року (а.с.8), тому вказані суми мають бути враховані відповідачем при здійсненні перерахунку пенсії позивача.

Саме така правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом України при розгляді адміністративних справ, що виникають з подібних правовідносин, в ухвалах: від 27.03.2014 року у справі №К/9991/28324/12, від 24.03.2015 року у справі №К/800/28903/13, від 20.10.2015 року у справі №К/9991/71295/12.

Проте, суд вважає, що вимога позивача про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок його пенсії з врахуванням спірних сум, починаючи з 14 травня 2016 року, тобто з наступного дня після подачі вперше заяви про перерахунок пенсії з уточненого заробітку, - є безпідставною, оскільки позивач звернувся із заявою до відповідача про перерахунок пенсії 13.05.2016 року і перерахунок за поданою ним довідкою був зроблений, про те, що ним отримана пенсія в збільшеному розмірі, позивачеві було відомо. Не погоджуючись із розміром вже отримуваної ним до грудня 2016 року пенсії, позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 01.12.2016 року, який зроблено 08.12.2016 року з 01.12.2016 року, при цьому відповідачем проведено звірку поданих позивачем довідок ПрАТ «Федорівське» про заробітну плату для обчислення пенсії від 01.12.2016 року. Тому права позивача порушені відповідачем 01.12.2016 року, враховуючи вимоги ч.1 ст.84 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», якою встановлено, що перерахунок призначеної пенсії проводиться при виникненні права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15-го числа включно…

При цьому, суд констатує той факт, що представники відповідача, заперечуючи проти позову, не довели відсутності підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача із врахуванням спірних сум заробітної плати, так як докази в підтвердження цих обставин суду не надані.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ч.1 ст.69 КАС України).

Адміністративним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч.1, 2 ст. 70 КАС України).

Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є фактичні дані, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.

Об'єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, письмові і речові докази, висновки експертів, тощо).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

В рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, в п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Виходячи з аналізу вказаного вище законодавства та враховуючи практику Вищого адміністративного суду України у подібних правовідносинах, суд вважає, що дії відповідача при перерахунку пенсії позивача є протиправними, так як звужують його права внаслідок неврахування при перерахунку пенсії заробітку ОСОБА_1 та спірних сум доплати зарплати і премій протягом 1986-1990 років.

Встановленому судом факту відповідають адміністративно-правові відносини, що виникають з приводу захисту прав фізичної особи у сфері публічно-правових відносин від порушень органу державної влади, які регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», постановою КМУ «Про реалізацію абзацу другого пункту 2 статті 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим означеною постановою «Порядком визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що в період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць», постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС за №1115 від 17.09.1986 року «Про вдосконалення організації заробітної плати і введення нових тарифних ставок і посадових окладів працівників виробничих галузей народного господарства», що діяла і була схвалена на території УРСР, вимоги яких проаналізовано вище.

Так, згідно зі ст.ст.8, 19, 46, 55 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст.ст. 2, 17, 18, 19, 70, 71, 86, 159, 160, 161, 162, 171 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень органів державної влади, органів місцевого самоврядування і до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення і ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена КАС України. Компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності. Місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи, у спорах фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. Адміністративні справи вирішуються адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача. Докази в адміністративному судочинстві мають бути належними та допустимими. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Суд приймає постанову іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Суд може визнати протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. При вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; стягнення з відповідача коштів. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єкта владних повноважень. Право оскаржити нормативно-правовий акт суб'єкта владних повноважень мають особи, щодо яких його застосовано.

Згідно із ст.ст.1, 10, 62, 81, 82, 84, 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України. Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Перерахунок призначеної пенсії провадиться з таких строків: при виникненні права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15-го числа включно… Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України. Документи про призначення пенсій розглядаються органом, що призначає пенсії, не пізніше 10 днів з дня їх надходження. Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення. Суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає, або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч.1 ст.87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи.

До витрат, пов'язаних із розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу, що передбачено п.1 ч.3 ст.87 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору в сумі 1280 грн. підлягають відшкодуванню відповідачем за рахунок бюджетних асигнувань.

Також, відповідно до квитанцій серії 10АААА №512129/42 від 06.03.2017 року та серії 10АААА №512280/85 від 26.04.2017 року, позивач поніс витрати на надання юридичної допомоги в сумі 2000 грн. (а.с.157-158).

Статтею 87 КАС України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних із розглядом справи.

Виходячи зі змісту ст.90 КАС України, ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Із матеріалів справи видно, що представник позивача Костриця В.С. приймав участь у статусі адвоката позивача на підставі договору про надання правової допомоги та представництво від 27.01.2017 року (а.с.68), має право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.69). Отже, витрати позивача ОСОБА_1 на правову допомогу у розумінні договору від 27.01.2017 року, - є такими, що мають компенсуватися в силу ст.ст.87, 90 КАС України, в розмірі, визначеному ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

За змістом ч.1 ст.1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалене рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як вбачається з розрахунку компенсації за правову допомогу адвокат Костриця В.С. при наданні правової допомоги позивачеві до початку розгляду справи затратив 4 години, що становитиме компенсацію в розмірі 2560 грн. (а.с.159). При цьому, суду надано квитанції про отримання представником позивача гонорару в розмірі 2000 грн.

Разом з тим, в судових засіданнях представник позивача приймав участь понад 5 годин, тому, враховуючи вказані обставини, в рахунок компенсації понесених позивачем судових витрат, як пов'язаних із вчиненням окремих процесуальних дій поза судовим засіданням так і під час участі адвоката в судових засіданнях, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2000 грн., виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на час розгляду справи та 40-відсоткого розміру компенсації витрат на правову допомогу від встановленого законом розміру прожиткового мінімуму на 1 січня цього року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій по за судовим засіданням. При цьому, сума витрат на юридичну допомогу в розрахунку не перевищує розмір, встановлений ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Керуючись ст.ст.8, 19, 46, 55 Конституції України, ст.ст.2, 4, 6, 17, 18, 19, 70, 71, 86, 94, 159-163, 171 КАС України, ст.ст. 1, 10, 62, 81, 82, 84, 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», постановою КМУ «Про реалізацію абзацу другого пункту 2 статті 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», «Порядком визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що в період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць», суд

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Шаргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Шаргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області, які полягають у не включенні ОСОБА_1 заробітної плати, нарахованої і виплаченої йому в радгоспі ім. 2-ої п'ятирічки с. Федорівка Шаргородського району Вінницької області в сумі 0,01721 грн. за квітень 1986 року, в сумі 0,02090 грн. за грудень 1986 року, в сумі 0,01578 грн. за червень 1987 року, в сумі 0,01211 грн. за грудень 1988 року, в сумі ,01240 грн. за квітень 1989 року та в сумі 0,01749 грн. за грудень 1990 року, для розрахунку середньої заробітної плати при перерахунку пенсії, про що повідомлено листом від 29.12.2016 року за №60-О.

Зобов'язати Шаргородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1, починаючи з 01.12.2016 року, враховуючи для розрахунку середньої заробітної плати при перерахунку пенсії заробітну плату, нараховану і виплачену йому в радгоспі ім. 2-ої п'ятирічки с. Федорівка Шаргородського району Вінницької області в сумі 0,01721 грн. за квітень 1986 року, в сумі 0,02090 грн. за грудень 1986 року, в сумі 0,01578 грн. за червень 1987 року, в сумі 0,01211 грн. за грудень 1988 року, в сумі 0,01240 грн. за квітень 1989 року та в сумі 0,01749 грн. за грудень 1990 року.

Судові витрати на користь ОСОБА_1, понесені ним: по сплаті судового збору при зверненні в суд в сумі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень; по сплаті за правову допомогу, надану адвокатом, в сумі 2000 (дві тисячі) гривень - стягнути з бюджетних асигнувань Шаргородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шаргородський районний суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України, - з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя :