Справа № 802/1308/16-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 червня 2017 р. Справа № 802/1308/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

за участі секретаря судового засідання: Крисько І.В.

представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

свідка: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_5

до: Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5) до Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - ОСОБА_5) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що податковим органом було винесено податкове повідомлення-рішення № 34-17 від 07 квітня 2016 року, яким визначено суму грошового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб в сумі 4151 грн. 49 коп. Однак, право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 1,3167 га, було набуто в січні 2016 року, в зв'язку з чим позивач почав користуватись земельною ділянкою з січня 2016 року у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення № 34-17 від 07 квітня 2016 року підлягає скасуванню.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 квітня 2017 року постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відповідності до статті 15-1 КАС України проведено повторний автоматичний розподіл, за результатами якого визначено головуючого суддю по справі ОСОБА_6.

У судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги та просили адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечував та просив врахувати подані письмові заперечення (а.с. 23-24). Окрім того, зазначив, що згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за ОСОБА_5 з 10 лютого 2012 року рахується нежитлова будівля "Склад мінеральних добрив" та нежитлова будівля "Склад ядохімікатів". Крім того згідно реєстру землекористувачів за 2015 рік, наданого Ковалівською сільською радою, за ОСОБА_5 рахується земельна ділянка в розмірі 0,42 га під нежитловою будівлею (колишній хімсклад), тому наявні всі підстави для нарахування та сплати земельного податку ОСОБА_5

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Розпорядженням Немирівської районної державної адміністрації Вінницької області № 191 від 13 квітня 2012 року надано дозвіл громадянину ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення в користування на умовах оренди орієнтовною площею 0,42 га під господарськими будівлями і дворами на території Ковалівської сільської ради для обслуговування господарської будівлі. Строк дії дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки та вимог щодо її відведення становить один рік і може бути подовжено одноразово на такий самий строк. У разі якщо протягом встановленого строку проект відведення земельної ділянки не подано на затвердження, дозвіл на розроблення проекту відведення та вимог щодо її відведення вважається анульованим.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-5805/20-15-СГ від 12 листопада 2015 року затверджено розроблений проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки гр. ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства на території Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області. Надано у власність позивачу земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності (землі запасу), розташовану на території Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області площею 1,3167 га із кадастровим номером НОМЕР_1 - для ведення особистого селянського господарства.

27 січня 2016 року за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 1,3167 га із кадастровим номером НОМЕР_1, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

07 квітня 2016 року Немирівською ОДПІ було винесено податкове повідомлення-рішення № 34-17, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб в розмірі 4151 грн. 49 коп. Об'єкт оподаткування - земельна ділянка площею 0,42 га на території Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області, яка перебуває у користуванні ОСОБА_5

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно видно, що за позивачем на праві власності також зареєстровані земельні ділянки площею 609,6 кв.м. та площею 138,6 кв.м.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд враховує таке.

Відповідно до ст. 269 ПК України платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Відповідно до п.1 ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка.

Згідно із пп. 14.1.72 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), земельний податок - це обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності (ст.270 ПК України).

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки. (п.274.1 ст.274 ПК України).

Підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно п.п. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Земельна ділянка - частина "земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами" (ч. 1 ст. 79 ЗК України).

Межі земельної ділянки фіксуються у землевпорядній документації (кадастровому плані земельної ділянки) та виносяться на місцевість (в натуру) на підставі технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки із оформленням акту винесення меж земельної ділянки в натуру та закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Місце розташування земельної ділянки фіксується прив'язкою її меж і крайніх точок до мережі координат (геодезичної мережі).

Відповідно п.285.1 ст.285 Податкового кодексу України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Відповідно до п.286.1 ст.286 ПК України, центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.286.5 ст.286 ПК України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення Податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу. У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (п.287.5 ст.287 ПК України).

Згідно з п. 287.8 ст. 287 ПК України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Отже, об'єктом оподаткування є ті земельні ділянки, земельні частки (паї), що перебувають у власності або в користуванні платника податку на будь-яких умовах, включаючи, але не обмежуючись, орендою.

При цьому, вказаними нормами не встановлено, що відповідні права на ділянки (зокрема, право користування) мають бути певним чином оформлені та зареєстровані.

У частинах 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За статтями 125 і 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, передбачено положення ст. 377 Цивільного кодексу України.

Аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об'єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов'язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

У судовому засіданні представник відповідача зазначив, що земельний податок позивачу був нарахований на підставі листа № 1056 від 02 березня 2016 року та реєстру землекористувачів за 2015 рік згідно з якими за ОСОБА_5 рахується під нежитловою будівлею (колишній хімсклад) 0,42 земельної ділянки в АДРЕСА_1 без правовстановлюючих документів на землю при цьому нерухоме майно відповідно до витягів з Єдиного державного реєстру речових прав належить ОСОБА_5 на праві власності.

Разом з тим, представник позивача зазначив, що у 2015 році земельна ділянка не використовувалась, оскільки у зазначеному році лише виготовлялась документація, лише у січні 2016 року оформили земельну ділянку.

У судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_4 - землевпорядника в АДРЕСА_1, яка зазначила, що ОСОБА_5 використовував земельну ділянку площею 0,42 га з 2010 року. Також зазначила, що там ремонтують машини.

Представник позивача у судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_5 дійсно використовував склад для зберігання техніки.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України , обов'язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 7 липня 2015 року справа № 21-775а15, постанові від 02.12.2015 року справа № 826/3130/15, та неодноразово була висловлена у рішеннях Вищого адміністративного суду.

Враховуючи зазначене суд дійшов висновку, що позивач фактично користувався земельною ділянкою у 2015 році та є власником нежилих приміщень, відтак Немирівською ОДПІ правомірно винесено податкове повідомлення-рішення, яким нараховано земельний податок, а тому, незважаючи на те, що ОСОБА_5 не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежилими приміщеннями, обов'язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ст. 69 КАС України).

Суд відмічає, що позивачем не подано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.70 КАС України, які б доводили протиправність винесеного податкового-повідомлення рішення Немирівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для скасування податкового повідомлення-рішення № 34-17 від 07 квітня 2016 року винесеного Немирівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області.

З урахуванням вимог ст. 94 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна