Справа № 185/2322/17
Суддя: Зінченко А. С.
Дата ухвалення: 2017-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 185/2322/17
Провадження № 2-а/185/226/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2017 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Зінченко А.С., за участі секретаря судового засідання Пожидаєвої Л.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора ВпОДДЗ батальйону № 1 УПП в м. Львові ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління патрульної поліції у м. Львові департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:

14 березня 2017 року ОСОБА_1 надіслав на адресу суду засобами поштового звязку адміністративну позовну заяву до інспектора ВпОДДЗ батальйону № 1 УПП в м. Львові ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що 05.03.2017 року інспектором ВпОДДЗ батальйону № УПП у м. Львові ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_2 винесено постанову серії АР №561440 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень. Відповідно до змісту даної постанови 05.03.2017 о 20:35 годині по автомобільній дорозі Київ - Чоп ОСОБА_1 здійснив обгін транспортного засобу на пішохідному переході. Позивач вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, інспектор патрульної поліції ОСОБА_2 виніс постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, незаконно розглянувши справу на місці зупинки автомобіля, хоча закон дозволяє розглядати справи за місцезнаходженням органу, який уповноважив розглядати такі справи; також позбавив позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами передбаченими ст. 268 КупАП, чим порушив вимоги ст. ст. 278, 279КУпАП. З огляду на вказане, Позивач був вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

У судове засідання позивач не з'явився, подав заяву згідно з якою просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримав в повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач та третя особа, будучи належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, подали заперечення проти позову у якому просять справу слухати за їх відсутності, а також відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову посилаючись на те, що 05.03.2017 року у м. Львові на автодорозі Київ-Чоп М-06, 523 км.+100 м. о 20:55 годині інспектором взводу ОДДЗ батальйону № 1 лейтенантом поліції ОСОБА_3 було виявлено порушення прав дорожнього руху водієм ОСОБА_4, який керуючи транспортним засобом Toyota Highlander д.н.з. НОМЕР_1, здійснив обгін транспортного засобу на пішохідному переході, чим порушив п.п.14.6.в., ПДР України та ч.2. ст.122 КУпАП, зазначають, що постанова є обгрунтованою та законною.

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази в їх сукупності та які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України, усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Відповідно до ст. 9 Кодексу Україні про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як вбачається із постанови в справі про адміністративне правопорушення серії АР №561440 від 05 березня 2017 року, 05 березня 2017 року о 20 год. 35 хв. на 523 км. +400 м автомобільної дорозі Київ-Чоп здійснив обгін транспортного засобу на пішохідному переході, чим порушив вимоги п. 14,6 ОСОБА_5 дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП; на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень.

Представником відповідача в якості доказів на підтвердження доведення факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, та обґрунтованості винесення постанови до матеріалів справи надано аудіовізуальний засіб - диск, на якому зафіксовано процес спілкування з водієм, перевірка документів та інше, відеодоказів факту вчинення позивачем адміністаривного правопорушення на наданому суду диску не зафіксовано.

Разом з тим, з системного аналізу норм Кодексу про адміністративні правопорушення встановлено наступне.

Відповідно до ст. 283 КУпАП - розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Відповідно до ст.276 КУпАП - справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Словосполучення «на місці вчинення правопорушення» та «за місцем його вчинення» - не є тотожними та мають різне цільове спрямування.

Вказане вбачається з Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015, в якому зазначено, що: «Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України».

Пунктом 2.3 вказаного Рішення передбачено, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Частина третя ст. 258 КУпАП передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто - на місці зупинки транспортного засобу. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи. Частина третя ст. 258 КУпАП вказує на те, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог ст. 283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

Разом з тим, ст. 276 КУпАП вказує, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто - за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. В даному випадку, за адресою 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19, де розташоване Управління патрульної поліції у місті Львові.

Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету ОСОБА_6 Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:

1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину;

2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані;

3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї;

4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію;

5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Таким чином, під час судового розгляду встановлено, що відповідачем порушено процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо заперечує проти адміністративного позову.

Між тим, на підтвердження встановленого у постанові вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, доказів щодо порушення ОСОБА_1 п. 14.6 ПДР України, передбачених ст. 251 КУпАП, зокрема, пояснень свідків, речових доказів, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, адміністративного протоколу, тощо відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову,

Між тим, всупереч даним вимогам, відповідачем до суду не надано ні заперечень до позову, ні жодного доказу в обґрунтування законності винесеної їм постанови та накладення штрафу.

Таким чином, вказані норми працівниками поліції дотримані не були і стягнення накладене всупереч вимогам ст. 36 КУпАП.

Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо складання адміністративного постанови, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, як відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ст.293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони : 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, суд при вирішенні адміністративного позову не обмежений повноваженнями, визначеними ст. 162 КАС України, а наділений ще й повноваженнями, визначеними п.3 ч.1 ст. 293 КУпАП, зокрема скасувати постанови і закривати справи про адміністративні правопорушення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що порушення позивачем ОСОБА_5 дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 122 КпАП України, не підтверджено належними та допустимими доказами. Позивач заперечив вчинення правопорушення, тоді як відповідач, будучи субєктом владних повноважень у спірних відносинах не надав доказів правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, у звязку з чим постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю з огляду на приписи п.3 ч.1 ст.293 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 94 КАС України та ст. 288 КУпАП судові витрати в покладаються на рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 71, 86, 158-163, 167, 171-2 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до інспектора ВпОДДЗ батальйону № 1 управління патрульної поліції в м. Львові департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління патрульної поліції у м. Львові департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Скасувати постанову інспектора ВпОДДЗ батальйону № 1 управління патрульної поліції в м. Львові департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 серії АР № 561440 від 05 березня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя А. С. Зінченко