Справа № 438/273/17
Суддя: Слиш А. Т.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 438/273/17
Провадження № 2-а/438/14/2017
У Х В А Л А

08 червня 2017 року Бориславський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Слиша А.Т.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориславі адміністративну справу за позовом ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_3 селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення ОСОБА_3 селищної ради, -

в с т а н о в и в :

у провадженні суду перебуває вищезазначена справа щодо визнання протиправним та скасування рішення ОСОБА_3 селищної ради Львівської області № 263 від 16 лютого 2017 року про розірвання договору оренди земельної ділянки.

У судове засідання особи, які беруть участь у справі, не прибули, про причини неявки суду не повідомили, хоча були належно повідомлені про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під актом, слід розуміти прийняте у формі офіційного письмового документа рішення державного чи іншого органу, яке породжує певні правові наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин та має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Вказана правова позиція викладена у рішенні Конституційного Суду України у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення підпункту 2 пункту 3 розділу IV Закону України "Про Конституційний Суд України" стосовно правових актів органів Верховної Ради України (справа про акти органів Верховної Ради України) від 23.06.97р. № 2-зп, справа № 3/35-313), який зазначає, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли з приводу винесення рішення відповідача ОСОБА_3 селищної ради Львівської області № 263 від 16.02.2017, яким відповідач ОСОБА_3 селищна рада Львівської області розірвала з позивачем ОСОБА_2 договір оренди земельної ділянки площею 0,0010 га, що за адресою: смт.Східниця, вул.Шевченка. Земельна ділянка була передана в оренду на підставі рішення ОСОБА_3 селищної ради від 21.10.2010 № 671.

Статтею 80 ЗК України встановлено, що субєктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

За змістом статей 2 та 5 ЗК України Рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним субєктом земельних відносин.

Згідно зі статтею 12 ЗК України до повноважень селищнихрад у галузі земельних відносин на території селищналежить розпорядження землями територіальних громад.

Селищна рада при здійсненні повноважень власника землі є вільною у реалізації права розпоряджатися землею та вільна у виборі суб'єкта щодо надання йому права власності чи користування на землю в порядку, встановленому законом.

Селищна рада, реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, відповідно до статті 5 ЗК України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, тобто є рівноправним суб'єктом земельних відносин. У цьому спорі учасники правовідносин при прийнятті рішення ОСОБА_3 селищної ради Львівської області № 263 від 16 лютого 2017 року про розірвання договору оренди земельної ділянки не підпорядковані один одному, а отже, суб'єкт владних повноважень (селищна рада) владних управлінських функцій не здійснював.

Таке положення узгоджується із розясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові № 3 від 01.03.2013 року Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ, зокрема: земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Таким чином, оскільки у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач як власник землі вільний у виборі субєкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом; при прийнятті оскаржуваного позивачем рішення відповідач не здійснював владних управлінських функцій; вказаний спір має приватно-правовий, а не публічний характер, - суд приходить до висновку, що після винесення субєктом владних повноважень (ОСОБА_3 селищною радою) рішення про передачу земельної ділянки в оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання рішення ОСОБА_3 селищної ради як сторони у договорі оренди щодо розірвання такого договору має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 на цей час зареєстрована як фізична особа-підприємець.

Спори, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь субєкти господарської діяльності, згідно зі статтею 12 ГПК України розглядаються в порядку господарського судочинства.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 4, 157, 160, 165 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

провадження у справі за адміністративним позовом ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_3 селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення ОСОБА_3 селищної ради - закрити.

Роз'яснити позивачу, що дану справу належить розглядати у порядку господарського судочинства.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Бориславський міський суд Львівської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили, згідно з ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий: суддя А.Т.Слиш