Справа № 814/1335/16
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/1335/16

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

при секретарі Мадюді В.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (правонаступник Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2013 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2Г.) звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі ДПІ у Корабельному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області), правонаступником якої є Державна податкова інспекція у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12 грудня 2013 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 та рішення про застосування штрафних санкцій від 12 грудня 2013 року № НОМЕР_3.

В обґрунтування позову зазначалось, що з 29 жовтня по 11 листопада 2013 року посадовими особами відповідача проведено документальну планову перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року. За результатами перевірки складено акт від 25 листопада 2013 року за № 500/17-01/НОМЕР_4, в якому зазначено про порушення позивачем п. 6 ст. 128 Господарського кодексу України, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України щодо неналежного ведення підприємцем обліку витрат за період з 1 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року, підпунктів 139.1.1, 139.1.5 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до донарахування ФОП ОСОБА_2 за 2011-2012 роки податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 14977 грн. 97 коп., а також п. 198.3 ст. 198 ПК України, в результаті чого підприємцем занижено податок на додану вартість за період з 1 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року на 4708 грн. 39 коп.. Крім того, в акті перевірки зазначено про порушення позивачем п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», в результаті чого ФОП ОСОБА_2 донараховано єдиний внесок за 2011-2012 роки на суму 34649 грн. 03 коп.. На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 12 грудня 2013 року № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем в сумі 4708 грн. 39 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 517 грн. 40 коп., № НОМЕР_1, яким ФОП ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, за основним платежем в сумі 14977 грн. 97 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 3744 грн. 49 коп., а також рішення № НОМЕР_3, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 1732 грн. 46 коп. за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування. На думку позивача, висновки акта перевірки щодо порушення ФОП ОСОБА_2 вимог податкового законодавства не є обґрунтованими, а тому прийняті на підставі акта перевірки податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій підлягають скасуванню.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Корабельному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 12 грудня 2013 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, а також рішення про застосування штрафних санкцій від 12 грудня 2013 року № НОМЕР_3.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, представник ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а саме вимоги статей 138, 139, 177 та 198 Податкового кодексу України, а також ст. 1 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» щодо правомірності формування витрат та їх повязаності з господарською діяльністю позивача. Крім того, судом першої інстанції не враховано практику Вищого адміністративного суду України, повязану з вирішенням спорів даної категорії. У звязку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні вимог позивача.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити оскаржене судове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ представника позивача про залишення постанови суду першої інстанції без змін, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом встановлено, що з 29 жовтня по 11 листопада 2013 року посадовими особами ДПІ у Корабельному районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області проведено документальну планову перевірку ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року.

За результатами перевірки складено акт від 25 листопада 2013 року за № 500/17-01/НОМЕР_4, в якому зазначено про порушення позивачем п. 6 ст. 128 Господарського кодексу України, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України щодо неналежного ведення підприємцем обліку витрат за період з 1 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року, підпунктів 139.1.1, 139.1.5 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до донарахування ФОП ОСОБА_2 за 2011-2012 роки податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 14977 грн. 97 коп., а також п. 198.3 ст. 198 ПК України, в результаті чого підприємцем занижено податок на додану вартість за період з 1 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року на 4708 грн. 39 коп.. Крім того, в акті перевірки зазначено про порушення позивачем п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», в результаті чого ФОП ОСОБА_2 донараховано єдиний внесок за 2011-2012 роки на суму 34649 грн. 03 коп..

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 12 грудня 2013 року № НОМЕР_2, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем в сумі 4708 грн. 39 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 517 грн. 40 коп., № НОМЕР_1, яким ФОП ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, за основним платежем в сумі 14977 грн. 97 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 3744 грн. 49 коп., а також рішення № НОМЕР_3, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 1732 грн. 46 коп. за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Задовольняючи позовні вимоги ФОП ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачем не доведено фактів порушення позивачем норм Податкового кодексу України при формуванні витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування, та податкового кредиту протягом перевіреного періоду.

Так, відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобовязання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 названого Кодексу (у вказаній вище редакції) встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

На підставі пункту 198.6 статті 198 ПК України (у вказаній вище редакції) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Кодексу (у вказаній вище редакції) податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як встановлено матеріалами справи, податковий кредит за період з січня 2011 року по вересень 2012 року позивач формувала, серед іншого, на підставі податкових накладних, виданих його контрагентами ТОВ «Центр ТМ Пятий океан», ПМП «Відзев», ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Делікатес» на загальну суму 4708 грн. 39 коп..

При цьому позивачем протягом перевіреного контролюючим органом періоду було укладено договори:

- на надання послуг з просування товарів та рекламних послуг від 1 березня 2011 року № 43 з ТОВ «Делікатес» (рекламні послуги та послуги з просування товару) (т. 1 а. с. 83-84);

- договір підряду від 13 квітня 2011 року № 130411 з ФОП ОСОБА_3 на виконання монтажно-налагоджувальних робіт з відеоспостереження (т. 1 а. с. 124);

- договори про надання послуг від 1 лютого 2010 року № 849/10, від 1 січня 2012 року № 257/12 (маркетингові послуги та послуги по підготовці до продажу товару), а також договір поставки від 1 січня 2012 року № 285/12 з ТОВ «Центр Торгової Мережі «Пятий Океан» (т. 1 а. с. 136, 138-139, 140-143).

В акті перевірки посадовою особою відповідача зроблено висновок, що позивачем занижено суму податку на додану вартість, внаслідок включення до складу податкового кредиту сум податку, сплаченого у складі вартості товарів (послуг), придбаних у ТОВ «Центр ТМ Пятий океан», ПМП «Відзев», ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Делікатес» протягом перевіреного контролюючим органом періоду.

В обґрунтування висновку щодо безпідставності включення до податкового кредиту сум податку за господарськими операціями з названими контрагентами, зокрема ТОВ «Центр ТМ Пятий океан» та ТОВ «Делікатес», відповідач зазначає, що в актах про надання послуг не міститься інформація щодо виду та обсягу виконаних робіт, а також відсутня конкретизація розшифровки дій, у звязку з чим не можливо встановити яким чином наведені вище послуги використанні позивачем у господарській діяльності.

Проте, всупереч висновкам контролюючого органу, витрати позивача по названим вище договорам безпосередньо повязані з його господарською діяльністю (оптова торгівля іншими товарами господарського призначення) та підтверджуються наявними в матеріалах справи первинними документами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 названого Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, витрати за названими вище угодами з ТОВ «Центр ТМ Пятий океан», ПМП «Відзев», ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Делікатес» підтверджуються наявними в матеріалах справи первинними документами актами здачі-прийняття робіт, видатковими та податковими накладними, а також розрахунковими документами, що підтверджують факт оплати позивачем відповідних послуг (т. 1 а. с. 90-100, 101-107, 108-116, 128-135, 147-179, 180-212, 213-232), оформленими відповідно до наведених вимог чинного законодавства України, що не спростовується висновками акта перевірки.

При цьому відповідачем не доведено фактів безтоварності операцій за спірними угодами та обізнаності позивача щодо можливого порушення податкового законодавства його контрагентами.

Реальність виконання господарських зобовязань за укладеними позивачем договорами підтверджується наявними у матеріалах справи первинними документами, окремі недоліки в оформлені яких не впливають на реальність цих операцій.

За таких обставин, суми податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентами ТОВ «Центр ТМ Пятий океан», ПМП «Відзев», ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Делікатес» за вказаними вище угодами на загальну суму 4708 грн. 39 коп. були правомірно включені позивачем до складу податкового кредиту за перевірений період.

Відповідно до п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно п. 177.2 названої статті Кодексу обєктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, повязаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

На підставі пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витратами є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобовязань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктами 177.3 та 177.4 ст. 177 ПК України (у вказаній вище редакції) визначено, що для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг). До переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.5 п. 139.1 ст. 139 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не включаються до складу витрат витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, повязані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144-148 цього Кодексу, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

В ході проведення перевірки контролюючим органом встановлено, що позивачем включено до складу витрат, повязаних з господарською діяльністю фізичної особи підприємця, витрати за господарськими операціями з контрагентами ФОП ОСОБА_3, ПМП «Відзев», ТОВ «Епіцентр К», ТОВ «Практікер Україна», ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ТОВ «Делікатес» та ТОВ «Центр ТМ Пятий океан», які, за висновком відповідача, не повязані з господарською діяльністю позивача.

Проте, як встановлено матеріалами справи, позивачем протягом перевіреного контролюючим органом періоду, окрім господарських операцій, що зазначені вище (з ФОП ОСОБА_3, ТОВ «Делікатес», та ТОВ «Центр ТМ Пятий океан»), було укладено договори на виконання робіт:

- від 1 січня 2011 року № 01/11 із ФОП ОСОБА_6 (виконання робіт щодо вивчення конюнктури ринку) (т. 1 а. с. 57);

- від 3 січня 2011 року № 0301-ФЮ та від 3 січня 2012 року № 030112-ФЮ із ПП ОСОБА_5 (виконання робіт по програмно - технічному обслуговуванню та ремонту компютерної та офісної техніки) (т. 1 а. с. 62, 63);

- від 1 січня 2011 року № 01/2011 із ФОП ОСОБА_4 (секретарські послуги за лютий) (т. 1 а. с. 117).

Позивачем також протягом перевіреного періоду були придбані у ПМП «Відзев» металевий лист, у ТОВ «Епіцентр К» тепловентилятор, а у ТОВ «Практікер Україна» килимок та тумба під ТV (т. 1 а. с. 23).

Реальність виконання робіт (надання послуг, отримання товарів) за названими договорами підтверджується актами здачі прийомки виконаних робіт (послуг), товарними чеками та квитанціями до прибуткового касового ордеру (т. 1 а. с. 60, 68-79, 80-82, 120-122, 123).

Враховуючи зміст названих вище договорів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що придбання ФОП ОСОБА_2 відповідних послуг (товарів), а саме системи відеоспостереження, монтажно-налагоджувальних робіт системи відеоспостереження, металевого листа, тепловентилятора, килимка, тумби під ТV, секретарських послуг, технічного обслуговування офісної техніки та консультацій з питань використання програмного забезпечення, а також інших наведених вище послуг, обумовлене необхідністю облаштування офісного приміщення позивача та іншим забезпеченням господарської діяльності, що безпосередньо повязано з господарською діяльністю фізичної особи підприємця, а тому такі витрати підлягають віднесенню до загальновиробничих витрат, які, в свою чергу, вважаються витратами операційної діяльності та враховуються під час визначення обєкту оподаткування.

Апеляційний суд відхиляє посилання контролюючого органу на порушення позивачем вимог положень пп. 139.1.5 п. 139.1 ст. 139 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки відповідно до приписів названої статті, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу, дана норма не розповсюджується на фізичних осіб - підприємців, з підстав відсутності у останніх основних засобів та амортизації цих засобів відповідно.

Із врахуванням викладеного, апеляційний суд знаходить обґрунтованим висновок суду першої інстанції про правомірність включення позивачем до складу витрат платника податку за період 2011-2012 років витрат по придбанню відповідних послуг (робіт, товарів) за названими вище господарськими операціями, оскільки в матеріалах справи наявні документи, що підтверджують звязок зазначених витрат з господарською діяльністю платника податку у відповідності до вимог п. 177.4 ст. 177 ПК України, що свідчить про безпідставність визначення позивачу податковим повідомленням-рішенням відповідача від 12 грудня 2013 року № НОМЕР_1 грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 14977 грн. 97 коп. за основним платежем та в розмірі 3744 грн. 49 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Матеріалами справи також встановлено, що контролюючим органом прийнято рішення від 12 грудня 2013 року за № НОМЕР_3, яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 1732 грн. 46 коп. за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Як вбачається з п. 2.4 розділу 2 акта перевірки від 25 листопада 2013 року № 500/17-01/НОМЕР_4, донарахування контролюючим органом ФОП ОСОБА_2 єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування ґрунтується виключно на висновку відповідача щодо заниження позивачем суми загального оподатковуваного доходу за перевірений період.

Враховуючи, що, як зазначено вище, висновок відповідача про заниження позивачем суми загального оподатковуваного доходу за 2011-2012 роки не є обґрунтованим, донарахування контролюючим органом ФОП ОСОБА_2 єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та застосування у звязку з цим до позивача штрафних санкцій також є безпідставними.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про задоволення вимог позивача про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 12 грудня 2013 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 та рішення про застосування штрафних санкцій від 12 грудня 2013 року № НОМЕР_3, є правильним.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції на підставі ст. 200 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову окружного адміністративного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 12 червня 2017 року.

Головуючий: О.С. Золотніков

Судді: Ю.В. Осіпов

ОСОБА_7