Справа № 820/1191/17
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 р.Справа № 820/1191/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Калитки О. М. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2017р. по справі № 820/1191/17

за позовом ОСОБА_2

до Комінтернівського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_1

про скасування арешту нерухомого майна,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить скасувати арешт нерухомого майна, накладений постановою серія АА № 563932 від 15.12.2008р., видавник - Комінтернівський ВДВС ХМУЮ, зареєстрований 15.12.2008р. 10:14:35 за № 8293122 на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_4, що є предметом іпотеки згідно договору іпотеки № 0390/07/12-Z(I) від 25.10.2007р., іпотекодержателем за яким є позивач, та вилучити обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вказаний арешт нерухомого майна - квартири за адресою: м.Харків, вул.Зернова, будинок 6/2, обмежує права позивача як іпотекодержателя, статус якого позивач набув за договором від 24.06.2016 р., котрим ТОВ "АНСУ" відступило права вимоги за зобов'язанням ОСОБА_1 за кредитним договором №0390/07/12-Z від 25.10.2007 р. Також позивача зазначив, що накладення державним виконавцем арешту на майно, яке було предметом іпотечного договору, порушує права позивача як іпотекодержателя, оскільки, як стверджує позивач, він має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Комінтернівського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_1 про скасування арешту нерухомого майна, - задоволено.

Скасовано арешт нерухомого майна, накладений постановою серія АА №563932 від 15.12.2008р., видавник - Комінтернівський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, зареєстрований 15.12.2008р. 10:14:35 за №8293122 на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_4, що є предметом іпотеки згідно договору іпотеки № 0390/07/12-Z(I) від 25.10.2007р., іпотекодержателем за яким є ОСОБА_2, та вилучити обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Третьою особою ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження та роз»яснити позивачу, що з таким позовом від може звернутись в порядку ЦПК.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що вважає постанову суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою у зв»язку з неповним з»ясуванням судом, обставин, що мали значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, вивчивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 25.10.2007 року між Акціонерним комерційним банком "Форум" (далі - кредитор) та ОСОБА_1 (надалі - боржник) був укладений кредитний договір №0390/07/12-Z (а.с.8-9), за умовами якого кредитор надав боржнику грошові кошти в сумі 13000,00 доларів США, а боржник зобов'язався повернути зазначені грошові кошти на умовах кредитного договору.

В забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором, 25.10.2007 року між Акціонерним комерційним банком "Форум" та ОСОБА_4 (далі - іпотекодавець) укладено договір іпотеки №0390/07/12-Z(1) (а.с.10-11), згідно якого іпотекодавець передав в іпотеку кредитору нерухоме майно - однокімнатну квартиру загальною площею 33,7 кв.м., житловою площею 18,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (предмет іпотеки).

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги №122-Ф від 16.06.2016 року та договору про відступлення прав за іпотечним договором №0390/07/12-Z(1), посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 25.10.2007 р. за №242 (а.с.12), Публічне акціонерне товариство "Банк ФОРУМ" відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АНСУ" всі права кредитора за кредитним договором №0390/07/12-Z від 25.10.2007 року та всі права іпотекодержателя за договором №0390/07/12-Z(1) від 25.10.2007 року відповідно.

Згодом, обтяження за вказаними кредитним договором та договором іпотеки, було відступлено ТОВ "АНСУ" позивачу - ОСОБА_2, про що внесено запис до державного реєстру.

Так, 24.06.2016 року ТОВ "АНСУ" відступило - ОСОБА_2 відповідно до договору про відступлення прав вимоги б/н свої права та вимоги за зобов'язаннями кредитора по кредитному договору №0390/07/12-Z від 25.10.2007 року.

Після укладення договору про відступлення прав вимоги, між ТОВ "АНСУ" (надалі - первісний іпотекодержатель) та позивачем (надалі - новий іпотекодержатель) 24.06.2016 року укладено договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором №0390/07/12-Z(1) від 25.10.2007 року (а.с.13).

Таким чином, ОСОБА_2 є іпотеко держателем нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору іпотеки №0390/07/12-Z(1) від 25.10.2007 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.02.2017 року, позивач отримав інформаційну довідку №80245625 та дізнався, що на майно боржника у т.ч. на те, що є предметом іпотеки (квартира за адресою: м.Харків, вул.Зернова, буд.6/2 кв.4), постановою Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції АА№563932 від 15.12.2008 року накладено арешт та заборонено відчужувати вказане нерухоме майно.

На думку позивача, орган ДВС обмежив його переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, у зв'язку з чим звернувся за захистом своїх прав та законних інтересів до суду.

Судом першої інстанції зроблено висновок, що у відповідача було відсутнє право накладення арешту на предмет іпотеки, і тому слід дійти висновку, що таким чином порушується переважне право позивача звернення на стягнення заставного майна. Приймаючи до уваги обставини порушення відповідачем ст. 51 Закону України "Про виконавче провадження" при накладенні арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, яка є предметом іпотеки, судом зроблено висновок, що позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч 1. ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Так, ст.. 24 Закону "Про іпотеку" передбачено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "АНСУ" та позивачем вимоги ст. 24 Закону "Про іпотеку" були виконані, укладенню договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки, передувало укладення договору відступлення прав за кредитним договором.

Відповідно до ч.6,7 ст. 3 Закону "Про іпотеку", у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Таким чином, з правового аналізу вищезазначених норм права випливає, що звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Вказана правова позиція узгоджується також з правовою позицією Верховного суду України ( постанова від 09.04.2014 року по справі № 6-13цс14) та Вищого адміністративного суду України (ухвала від 11.09. 2013 року).

Згідно з ч.3 ст. 33 Закону "Про іпотеку", звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч.1 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

У відповідності до ч.1 та 2 ст. 56 Закону передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Загальний порядок звернення стягнення на заставне майно унормовано ст. 51 Закону та містить в собі вичерпний перелік обставин задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями.

Так, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що в даному випадку такі підстави відсутні. Крім того, позивач не є стороною виконавчого провадження тому не має право знайомитись з відповідними матеріалами, які в ньому містяться.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до Комінтернівського ВДВС м.Харків ГТУЮ в Харківській області з заявою про надання інформації щодо виконавчого провадження, в якому державним виконавцем на підставі постанови АА№563932 від 15.12.2008 року було накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_2.

ОСОБА_3 ВДВС м.Харків ГТУЮ в Харківській області від 28.03.2017 року за №4662/14.4.29 позивачу повідомлено, що вичерпну інформацію стосовно накладення арешту на вищезазначену квартиру не є можливим, у зв'язку з тим, що виконавче провадження, згідно якого накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2, станом на 01.03.2017 р. знищено відповідно п.1.6, п.3.19 Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби. (а.с.59).

Таким чином, в спірному виконавчому провадженні державний виконавець повинен був вчинити дії, що передбачені ч.4 ст. 54 Закону, а саме: про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Доказів цього матеріали справи не містять, відтак у відповідача було відсутнє право накладення арешту на предмет іпотеки, і тому слід дійти висновку, що таким чином порушується переважне право позивача звернення на стягнення заставного майна.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що право іпотеки виникло у позивача з 25.10.2007 року як правонаступника ТОВ "АНСУ", отже позивач набув переважне право звернення стягнення на майно.

Згідно частини першої статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими з вище зазначених підстав і висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків, до встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права, а позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів, дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2017р. по справі № 820/1191/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бондар В.О.
Судді(підпис) (підпис) Калитка О.М. Калиновський В.А.
Повний текст ухвали виготовлений 12.06.2017 р.