Справа № 824/183/17-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 р. м. Чернівці Справа № 824/183/17-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.

представників позивача Софяк В.В. та Воєвідко Т.В., представника відповідача Шеромова В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колосок-2» до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Колосок-2» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС в Чернівецькій області про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 06 березня 2017 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував про необґрунтованість висновків, наведених в акті перевірки, щодо відсутності доказів реальності проведення позивачем господарських операцій з реалізації свиней громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в кількості 3977 голів на загальну суму 12604385,00 грн., в тому числі ПДВ 2100730,9 грн.

Стверджував, що факт наявності у позивача вирощених ним свиней доведено, покупці (фізичні особи) за них розрахувалися, кошти були оприбутковані в касу та передані до банківських установ, з суми реалізації нараховані і сплачені всі податки, зокрема, ПДВ. На підставі вказаного, позивач вважає неправомірним донарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість в сумі 2100730,9 грн (за загальною системою оподаткування), оскільки ця сума вже була нарахована СТзОВ «Колосок-2» (за спеціальним режимом оподаткування).

Також вказував на безпідставність висновків контролюючого органу щодо безтоварності господарської операції між ПП «Євро Агро Дістреб'юшн» та позивачем, за результатами якої останній включив до задекларованого податкового кредиту по податку на додану вартість (скорочена декларація) у сумі 62923099 грн за період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2016 року суму ПДВ в розмірі 212674,6 грн.

З приводу вказаної господарської операції позивач зазначав, що всі необхідні документи, які передбачені законодавством для її підтвердження контролюючому органу були надані. При цьому наголошував, що відповідач неправомірно заперечує факт реальності такої операції, виходячи з того, що в договорі поставки, видаткових, податкових та товарно-транспортних накладних ПП «Євро Агро Дістреб'юшн» біля посади директора проставлено підпис, що містить ознаки факсиміле

Відтак, на думку позивача, оскаржуване ним податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач заперечував проти заявлених позовних вимог. В письмових запереченнях вказував, що перевіркою встановлено заниження позивачем податкових зобов'язань, а саме податку на додану вартість, за період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2016 року на загальну суму 2101 348 грн.

Зокрема, зазначав, що СТзОВ «Колосок-2» до перевірки не надано, а перевіркою не виявлено: договорів на поставки свиней фізичним особам ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, товарно-транспортні накладні, ветеринарні свідоцтва, які б підтверджували реалізацію свиней саме вказаним особам.

Крім цього, відповідач посилався на те, що указані покупці свиней заперечували факт взаємовідносин із СТОВ «Колосок-2» в поясненнях, відібраних працівниками ОУ ГУ ДФС у Чернівецькій області.

Також повідомив, що перевіркою встановлено завищення задекларованих суб'єктом господарювання показників у рядку 10.1 Декларацій «Придбання з податком на додану вартість на митній території України» всього в сумі 212675 грн на підставі договору поставки шроту соняшникового, укладеного між позивачем та ПП «Євро Агро Дістреб'юшн».

Відповідач пояснював, що до такого висновку ревізори дійшли у зв'язку із тим, що перевіркою встановлено відсутність фактичного здійснення господарських операцій на підставі вказаного договору поставки.

Обґрунтовуючи такий висновок, відповідач посилався на те, що всі первинні документи, надані на підтвердження господарських операцій з ПП «Євро Агро Дістреб'юшн» містять підпис факсиміле ОСОБА_8

Крім того, згідно вироку суду останнього визнано винним у вчиненні злочину (співучасть в формі пособництва по створенню суб'єкта підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності).

Відтак, відповідач наполягав на правомірності прийнятого відносно позивача та оскаржуваного ним податкового повідомлення-рішення.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові. В обґрунтування безпідставності висновку контролюючого органу щодо відсутності доказів здійснення реалізації свиней саме таким фізичним особам як ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а відтак неправомірності оскаржуваного рішення, додатково, з-поміж іншого, вказував, що товариством у вказаних господарських операціях не було допущено порушень Положення про ідентифікацію та реєстрацію свиней. Позивач пояснив, що товарні свині повинні бути ідентифіковані при переміщенні в інше господарство, а в даному випадку відбувся продаж свиней фізичним особам.

З приводу висновку щодо нереальності господарських операцій з ПП «Євро Агро Дістреб'юшн» позивач додатково повідомив, що зміст вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2016 року не свідчить про фіктивність операції з указаним контрагентом. Зазначив, що у такому вироку немає посилань на те, що після створення в квітні 2014 року ПП «Євро Агро Дістреб'юшн» займалося незаконною діяльністю або що органами досудового слідства припинено діяльність цього підприємства.

Просив суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач в судовому засіданні свою позицію підтримав з підстав, наведених у запереченнях проти позову. Також додатково пояснив, що позивачем в ході перевірки не надано супровідних документів, які є обов'язковими для переміщення товарних свиней відповідно до Положення про ідентифікацію та реєстрацію свиней, що свідчить про не підтвердження господарських операцій з реалізації свиней фізичним особам.

З приводу господарських операцій з ПП «Євро Агро Дістреб'юшн» представник відповідача вказав і про не подання позивачем специфікацій, які передбачені умовами договору поставки №20/01 від 20 січня 2016 року.

Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Допитаний судом як свідок ОСОБА_10 пояснив, що він працює директором СТзОВ «Колосок-2» та безпосередньо приймав участь у здійсненні господарських операцій з ПП «Євро Агро Дістреб'юшн». Зокрема, вів телефонні переговори з представником ПП «Євро Агро Дістреб'юшн» (з ким саме не повідомив) з приводу поставки товару до СТзОВ «Колосок-2», підписував договір поставки, брав участь при перевірці доставленого контрагентом товару. Відносно операцій з продажу свиней, в тому числі фізичним особам ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, вказав, що він особисто не був присутнім при такому продажі.

Допитаний судом як свідок ОСОБА_11 повідомив, що він працює в СТзОВ «Колосок-2» ветеринаром та безпосередньо приймав участь при продажі фізичним особам свиней. Водночас вказав, що осіб, які здійснювали купівлю тварин, він не встановлював, їх документів не перевіряв.

Заслухавши пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Колосок-2» (скорочена назва - СТзОВ «Колосок-2») є юридичною особою, ідентифікаційний код якої 31898957, місце знаходження: 60521, Чернівецька область, Герцаївський район, село Цурень (фактичне місцезнаходження офісу: м. Чернівці, вул. Буковинська, 41), взято на податковий облік в органах державної податкової служби 02 жовтня 2002 року.

Перебуває на обліку в Герцаївському відділенні Новоселицької ОДПІ Головного управління ДФС у Чернівецькій області та є платником: податку на додану вартість, фіксованого сільськогосподарського податку, екологічного податку, єдиного соціального внеску, податку з доходів фізичних осіб, податку на прибуток, військового збору, орендної плати за землю, податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, збору за спеціальне використання води.

На підставі наказу Головного управління ДФС у Чернівецькій області №470 від 14 грудня 2016 року та направлень від 26 грудня 2016 року №848, №849, №850, №851, №852, №853, №854, виданих Головним управлінням ДФС у Чернівецькій області, згідно підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пунктів 77.1, 77.4 статті 77 Податкового кодексу України, відповідно до затвердженого плану, посадовими особами відповідача проведена документальна планова виїзна перевірка сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колосок-2» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2016 року.

Термін проведення перевірки продовжувався з 25 січня 2017 року по 07 лютого 2017 року на підставі наказу Головного управління ДФС у Чернівецькій області №32 від 24 січня 2017 року.

Отже, перевірка проводилась з 26 грудня 2016 року по 07 лютого 2017 року, а її результати відображені в акті №26/24-13-14-02/31898957 від 14 лютого 2017 року «Про результати документальної планової виїзної перевірки сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колосок-2», , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2016 року.

За змістом акту від 14 лютого 2017 року перевіркою, зокрема, встановлені порушення СТзОВ «Колосок-2»:

- підпунктів 14.1.191, 14.1.203 пункту 14.1 статті 14, пункту 185.1 статті 185, пунктів 200.1, 200.2, 200.3 статті 200 Податкового кодексу України, - в результаті заниження податку на додану вартість (загальна декларація) на загальну суму 2036 486 грн, в тому числі: за січень 2015 року на суму 62895 грн, за лютий 2015 року на суму 133668 грн, за березень 2015 року на суму 149142 грн, за квітень 2015 року на суму 55 981 грн, за травень 2015 року 110720 грн, за липень 2015 року на суму 25878 грн, за серпень 2015 року на суму 143080 грн, за вересень 2015 року на суму 231582 грн, за жовтень 2015 року на суму 237916 грн, за листопад 2015 року на суму 141744 грн, за грудень 2015 року на суму 223992 грн, за січень 2016 року на суму 41895 грн, за лютий 2016 року на суму 89301 грн, за березень 2016 року на суму 93307 грн, за квітень 2016 року на суму 131090 грн, за травень 2016 року на суму 32409 грн, за червень 2016 року на суму 43471 грн, за липень 2016 року на суму 39581 грн, за серпень 2016 року на суму 48834 грн;

- статті 22, пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2, 200.3 статті 200, статті 201 Податкового кодексу України, - в результаті заниження податку на додану вартість (по деклараціям спеціального режиму оподаткування у сфері сільського господарства) на загальну суму 252 072,0 грн, в тому числі: за жовтень 2015 року в сумі 39 397,0 грн, за січень 2016 року в сумі 37 000,0 грн, за лютий 2016 року в сумі 47 142,0 грн, за березень 2016 року в сумі 84 999,0 грн, за квітень 2016 року в сумі 43 534 грн.

За наслідками перевірки, з урахуванням висновків, викладених в акті перевірки №26/24-13-14-02/31898957, 06 березня 2017 року Головне управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області прийняло щодо сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колосок-2» податкове повідомлення-рішення №, яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 123.1 статті 123 розділу ІІ Податкового кодексу України, за порушення підпунктів 14.1.191, 14.1.203 пункту 14.1 статті 14, пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2, 200.3 статті 200, статті 201 Податкового кодексу України - збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 3432837,00 грн (2288558,00 грн - за основним платежем, 1144279,00 грн - за штрафними санкціями).

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення неправомірним, СТзОВ «Колосок-2» звернулось до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755- IV.

У відповідності до пунктів 11.1-11.3 статті 11 Податкового кодексу України встановлено спеціальні податкові режими, які застосовуються у випадках і порядку, визначених виключно цим Кодексом. Спеціальний податковий режим - система заходів, що визначає особливий порядок оподаткування окремих категорій господарюючих суб'єктів. Спеціальний податковий режим може передбачати особливий порядок визначення елементів податку та збору, звільнення від сплати окремих податків та зборів.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України постачанням товарів - є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

В силу підпункту 14.1.203 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України продаж результатів робіт (послуг) - будь-які операції господарського, цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпоряджання товарами, у тому числі нематеріальними активами та іншими об'єктами власності, що не є товарами, за умови компенсації їх вартості, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг). Продаж результатів робіт (послуг) включає, зокрема, надання права на користування товарами за договорами оперативного лізингу (оренди), продажу, передачі права відповідно до авторських або ліцензійних договорів, а також інші способи передачі об'єктів авторського права, патентів, знаків для товарів і послуг, інших об'єктів права інтелектуальної, у тому числі промислової власності.

Статтею 22 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Об'єктом оподаткування податком на додану вартість в силу пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

За змістом пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

В силу підпункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань. До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку. У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Згідно пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України).

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За змістом пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктами 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов'язань, перераховує суми податку до бюджету.

У відповідності до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань (пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

За змістом пункту 201.10 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов'язкові реквізити.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів сум податку на додану вартість до податкового кредиту та формування показників валових витрат є факт придбання товарів з метою їх використання в господарській діяльності. Тому при розгляді тверджень контролюючого органу про безтоварність господарської операції підлягає перевірці сам факт, реальність здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Відтак, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Відсутність доказів реального вчинення господарських операцій виключає правомірність визначення платником податкового кредиту за такими операціями, незважаючи на наявність у нього податкових накладних, що за формою відповідають вимогам чинного законодавства, а також доказів сплати продавцю вартості товару з ПДВ.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Безтоварні ж господарські операції не призводять до реальних змін майнового стану суб'єкта господарювання та його контрагентів.

Суд також зазначає, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника - покупця товарів (робіт, послуг), так як саме він є суб'єктом, який зменшує суму податкового зобов'язання з ПДВ, що підлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником.

Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є його податковим ризиком. З ціллю підтвердження обґрунтованості заявленої податкової вигоди необхідно встановити їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність представлених первинних документів, у тому числі щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV ( далі - Закон України №996-XIV) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Статтею 3 Закону України №996-XIV передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірювач, базуються на даних бухгалтерського обліку.

У відповідності до положень статті 9 Закону України №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 (далі - Положення), під первинними документами розуміються документи, створені у письмовій або електронній формах, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно пункту 2.2 Положення первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Пунктом 2.4 Положення визначено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральній та /або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис особи, що брала участь у здійсненні господарської операції.

В силу пункту 2.5 Положення документ повинен бути підписаний особисто та підпис може бути скріплений печаткою.

Отже, первинний документ має дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Предметом даного адміністративного позову є податкове повідомлення-рішення за формою «Р» № від 06 березня 2017 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 3432837,00 грн (2288 558,00 грн - за основним платежем, 1144 279,00 грн - за штрафними санкціями).

Згідно наданого відповідачем в ході судового розгляду справи розрахунку податкових зобов'язань та штрафних санкцій за результатами акту документальної планової перевірки сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колосок-2» () №26/24-13-14-02/31898957 від 14 лютого 2017 року (в частині нарахування ПДВ згідно податкового повідомлення-рішення № від 06 березня 2017 року), позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за порушення податкового законодавства, яке полягало у:

- не включенні до складу податкових зобов'язань (загальна декларація) податку на додану вартість з вартості реалізованих СТзОВ «Колосок-2» свиней невідомим особам, а не фізичним особам ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що зазначені в первинних документах - за що контролюючим органом визначено грошове зобов'язання на суму 3152022,00 грн;

- заниженні від'ємного значення податку на додану вартість за жовтень 2015 року в сумі 27992 грн та відповідно завищення суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету за жовтень 2015 року в сумі 36870,0 грн, за листопад 2015 року в сумі 27992 грн - за що контролюючим органом визначено мінус 97293,00 грн;

- завищенні податкового кредиту у спеціальній (сільськогосподарській) декларації з ПДВ неправомірно сформованного по господарським операціям з придбання шроту в контрагента ПП «Євро Агро Дістреб'юшн» () - за що контролюючим органом визначено грошове зобов'язання на суму 319012,50 грн;

- заниженні суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету за жовтень 2015 року в сумі 39397,0 грн, внаслідок завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 24 Декларації) за вересень 2015 року в сумі 39397,0 грн - за що контролюючим органом визначено грошове зобов'язання на суму 59095,50 грн.

Зі змісту позовної заяви вбачається та підтверджувалось представниками позивача в судовому засіданні, що позивачем не заперечуються виявлені відповідачем за результатом проведення перевірки такі порушення як: заниження від'ємного значення податку на додану вартість за жовтень 2015 року в сумі 27992 грн та відповідно завищення суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету за жовтень 2015 року в сумі 36870,0 грн, за листопад 2015 року в сумі 27992 грн; заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету за жовтень 2015 року в сумі 39397,0 грн, внаслідок завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 24 Декларації) за вересень 2015 року в сумі 39397,0 грн.

Оскільки позивачем визнавались наведені вище порушення, підстави для скасування податкового повідомлення-рішення № від 06 березня 2017 року в цій частині відсутні.

Натомість позивач не погоджувався з висновком контролюючого органу про заниження СТзОВ «Колосок-2» податкових зобовязань з ПДВ за операціями з продажу свиней фізичним особам ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також з висновком про завищення суми податкового кредиту з ПДВ за операціями з ПП «Євро Агро Дістреб'юшн».

Щодо не включення до складу податкових зобов'язань (загальна декларація) податку на додану вартість з вартості реалізованих СТзОВ «Колосок-2» свиней невідомим особам, а не фізичним особам, що зазначені в первинних документах та, як наслідок, донарахування позивачу в оскаржуваному рішенні 3152022,00 грн (з них за основним платежем - 2101348,00 грн, за штрафними санкціями - 1050674,00 грн), суд зазначає таке.

З обставин справи вбачається, що до висновку про вказане порушення відповідач дійшов за результатом перевірки господарських операцій СТзОВ «Колосок-2» з реалізації свиней вище 70 кг в кількості 3977 голів фізичним особам ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 протягом періоду з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2016 року.

Судом встановлено, що позивачем у вказаному періоді здійснено таку реалізацію фізичним особам на загальну суму 12604385,00 грн, в тому числі ПДВ 2100 730,9 грн.

З первинних документів, наданих позивачем, встановлено, що продаж свиней здійснювався фізичним особам зі складу позивача (Чернівецька обл., с. Маморниця, вул.Пам'яті Героїв, 2) на умовах самовивозу.

На підтвердження факту здійснення зазначених операцій позивачем надано: видаткові накладні, видані на реалізацію свиней вище 70 кг в кількості 1169 голів фізичній особі ОСОБА_6, в кількості 465 голів фізичній особі ОСОБА_5, в кількості 2343 голів фізичній особі ОСОБА_4.

З наданих позивачем прибуткових касових ордерів встановлено, що вказаними фізичними особами здійснено оплату за отримане поголів'я через касу підприємства.

Позивачем за результатом зазначених операцій нараховано на їх суму податок на додану вартість, який відображений в податкових деклараціях з ПДВ.

Зазначене відповідачем не заперечувалось, як і не вказувалось про несплату позивачем відповідного податку.

За змістом акту від 14 лютого 2017 року №26/24-13-14-02/31898957 перевіркою повноти визначення податкових зобов'язань за період 01 січня 2015 року по 30 вересня 2016 року не встановлено їх заниження або завищення.

При цьому судом встановлено, що протягом періоду, який перевірявся, позивач реалізовував вирощені ним свині, зокрема, й іншим особам. Так, в ході перевірки посадовими особами відповідача було встановлено реалізацію свиней в кількості 88 583 голів загальною вагою 9 227 753 кг на загальну суму 262 858 704,83 грн, в тому числі ПДВ 11963151,77 грн.

Наявність свиней у зазначеній кількості підтверджена в ході перевірки щомісячними «звітами про рух свиней», накладними на закупку поросят, актами списання кормів та ветпрепаратів тощо.

Варто зазначити, що реалізація свиней іншим особам здійснювалася на аналогічних умовах зі складу підприємства, самовивозом покупців із проведенням оплати через касу підприємства.

Отже, на підставі аналізу наявних у справі матеріалів та пояснень сторін, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що покупці (фізичні особи) за отриманих свиней розрахувалися, кошти були оприбутковані в касу та передані до банківських установ, з суми реалізації нараховані і сплачені всі податки, зокрема, ПДВ.

Разом з цим зміст акту перевірки свідчить, що відповідач на підставі відсутності укладених договорів поставки між позивачем та фізичними особами ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відсутності товарно-транспортних документів про перевезення та доставку товарів таким покупцям, а також ветеринарних документів, дійшов висновку про порушення позивачем підпунктів 14.1.191, 14.1.203 пункту 14.1 статті 14, пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України та відповідно заниження ПДВ в сумі 2100 730,9 грн по операціям із вказаними особами.

Крім того, такий висновок ґрунтувався на неможливості ідентифікувати зазначених фізичних осіб та поясненнях останніх, які заперечували факт купівлі свиней у позивача.

Між тим, такі висновки контролюючого органу, враховуючи вищевикладене, є безпідставними.

Також щодо твердження контролюючого органу про відсутність укладених договорів на поставку свиней із фізичними особами ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 варто зазначити, що чинне податкове законодавство не зобов'язує платників податків здійснювати господарські операції з безумовним укладенням договорів.

Суттєвим для цілей оподаткування є те, щоб така господарська операція викликала зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства, а її здійснення підтверджувалося первинними документами, які містять відомості про неї.

З приводу посилань ревізорів в акті перевірки на не надання доказів, що підтверджують відвантаження та рух товару від СТзОВ «Колосок-2» до фізичних осіб, у тому числі, встановлення посадових осіб постачальника та покупця, - наявність таких документів виключаються самими умовами господарських операцій, а саме: здійснення оплати через касу підприємства та самовивіз придбаного товару покупцями.

Вказані обставини встановлені в ході перевірки та не заперечувались відповідачем в ході судового розгляду.

Разом з цим суд зазначає, що товарно-транспортні документи, в тому числі накладні, про відсутність яких вказує відповідач, є підставою для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника і оприбуткування їх у вантажоодержувача при перевезенні вантажів у межах України. Однак в спірних господарських операціях з реалізації свиней процесу перевезення чи відвантаження від продавця до покупця не було.

Товарно-транспортні накладні є документами, що підтверджують транспортний процес, а їх відсутність не може бути доказом нереальності операцій між позивачем та фізичними особами ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, враховуючи, що факт реальності таких операцій підтверджується іншими документами первинного обліку.

Щодо неможливості ідентифікувати зазначених вище осіб суд зазначає наступне.

Згідно змісту акту від 14 лютого 2017 року №26/24-13-14-02/31898957 перевіркою встановлено, що свині реалізувалися СТзОВ «Колосок-2», але не тим фізичним особам, що зазначені в первинних документах.

До таких висновків посадові особи податкового органу дійшли також на підставі пояснень таких осіб, які заперечували факт вчинення господарських операцій з позивачем.

При цьому контролюючим органом в ході перевірки не ставився під сумнів факт реалізації позивачем свиней іншим фізичним особам, не відбиралися від таких будь-які пояснення.

З приводу посилань відповідача на порушення позивачем Положення про ідентифікацію та реєстрацію свиней, зокрема, не надання документів, на підставі яких здійснюється облік свиней при переміщенні, суд зазначає, що силу пункту 1.2 Положення про ідентифікацію та реєстрацію свиней, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 31 грудня 2004 року № 497 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 січня 2005 року за № 103/10383 (Положення - №497) воно є обов'язковим для всіх суб'єктів господарювання - юридичних і фізичних осіб та негосподарюючих суб'єктів - фізичних осіб, що є власниками свиней, займаються їх розведенням, утриманням, торгівлею, транспортуванням, проводять забій, утилізацію тварин, здійснюють ветеринарний контроль, надають сервісні послуги у сфері тваринництва та проводять виставки за їх участю.

При цьому ідентифікації та реєстрації підлягають усі племінні свині основного стада, що розводяться або утримуються на території України. Тварини інших статево-вікових груп та товарні свині повинні бути ідентифіковані за допомогою вушних бирок або татуювання при їх переміщенні в інше господарство (пункт 1.3 Положення № 497).

Згідно наведеного значення в пункті 1.5 Положення № 497 поняття ідентифікація - процес (робота) з ототожнення тварини шляхом прикріплення бирок на вухо тварини або шляхом татуювання. В свою чергу, господарство - будівлі, споруди, ферми на відкритому повітрі, будь-яке місце на території країни, де перебувають, розводяться або утримуються тварини, місця торгівлі, забою, утилізації, штучного осіменіння, проведення виставок, місця літнього утримання та інші місця зосередження тварин, які є об'єктом ветеринарно-санітарного контролю та нагляду.

Тобто, ідентифікація здійснюється лише при переміщенні товарних свиней в інші господарства.

Так, в ході судового розгляду на підставі поданих позивачем звітів про рух поголів'я з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2016 року встановлено, що при переміщенні товарних свиней на забій в інші господарства, а саме ТОВ «Євро-Комерс», ПВФ «М'яспром», ТОВ «Свіженька», ТОВ «Агромат-Інвест», ТОВ «Рефул Ресурс», ПП «Колос» позивачем дотримано вимоги щодо ідентифікації та реєстрації свиней, визначених Положенням №497.

Продаж свиней фізичним особам ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є переміщенням в інше господарство, порядок якого закріплено в Положенні №497.

Відносно посилань відповідача в обґрунтування своїх висновків про відсутність ветеринарних свідоцтв на свиней, реалізованих фізичним особам ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, то суд звертає увагу на те, що під час перевірки було встановлено, що ветеринарні свідоцтва не видавались нікому з фізичних осіб, яким за перевіряємий період здійснювалась реалізація свиней і відповідачем указане не кваліфікувалось як допущене позивачем порушення. До того ж, видача покупцю тварин ветеринарного свідоцтва, за змістом положень статті 32 Закону України «Про ветеринарну медицину», не є обов'язком продавця.

Водночас суд зазначає, що для податкового законодавства при умові правильного оподаткування платником податку господарських операцій податком на додану вартість мають значення первинні бухгалтерські документи, а не документи, які свідчать про дотримання ним інших положень законодавства (зокрема, з ідентифікації та реєстрації свиней при переміщеннях в інше господарство, наявність ветеринарних документів тощо).

Враховуючи викладене, вказані вище висновки відповідача суд вважає необґрунтованими та безпідставними. Контролюючим органом протиправно вдруге донараховано позивачу ПДВ з вартості реалізованих свиней й, відповідно, неправомірним є збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» на 3152022,00 грн.

Відтак, в указаній частині оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

З приводу завищення позивачем податкового кредиту у спеціальній (сільськогосподарській) декларації з ПДВ, сформованого за наслідком його господарських операцій з ПП «Євро Агро Дістреб'юшн», судом встановлено наступне.

Відповідно до укладеного договору поставки №20/01 від 20 січня 2016 року Постачальник (ПП «Євро Агро Дістреб'юшн» в особі директора ОСОБА_8) зобов'язується поставити та передати у власність, а Покупець (СТзОВ «Колосок-2» в особі в.о. директора ОСОБА_10) прийняти та оплатити Товар у кількості, за номенклатурою, ціною, строками та умовами поставки відповідно умовам даного Договору на підставі Специфікації та/або накладних, які є невід'ємними частинами даного Договору. Специфікація до Договору оформлюється Сторонами у вигляді документа, який містить асортимент та кількість Товару, ціну, а також інші умови, обумовлені в інших пунктах даного Договору. Найменування, кількість, одиниці виміру, ціна та інші додаткові умови Товару зазначаються Сторонами у Специфікації, що є невід'ємною частиною Договору. Упаковка, маркування та якість Товару, що поставляється за цим Договором, повинна відповідати вимогам відповідного державного стандарту, технічним умовам, встановленим на даний вид Товару, а також додатковим умовам, що визначені Сторонами у Специфікації до даного Договору. Поставка Товару здійснюється Постачальником, окремими партіями на підставі прийнятих Постачальником до виконання Специфікацій. Постачання кожної партії Товару повинно супроводжуватися наступними товаросупроводжувальними документами: рахунок на оплату; видаткова накладна на партію товару; товарно-транспортна накладна на партію товару.

Згідно Специфікацій до договору поставки №20/01 від 20 січня 2016 року, наявних в матеріалах справи, позивач у періоді, що перевірявся придбавав у ПП «Євро Агро Дістреб'юшн» шрот соняшниковий, зокрема: згідно Специфікації №1 від 20 січня 2016 року на суму 166500,00 грн, в тому числі ПДВ; згідно Специфікації №2 від 08 лютого 2016 року на суму 166500,00 грн, в тому числі ПДВ; згідно Специфікації №3 від 17 лютого 2016 року на суму 162000,00 грн, в тому числі ПДВ; згідно Специфікації №4 від 29 лютого 2016 року на суму 216000,00 грн, в тому числі ПДВ; згідно Специфікації №5 від 21 березня 2016 року на суму 132000,00 грн, в тому числі ПДВ; згідно Специфікації №6 від 08 лютого 2016 року на суму 264000,00 грн, в тому числі ПДВ.

Всього за період з 01 січня 2016 року по 30 квітня 2016 року СТзОВ «Колосок-2» придбало у ПП «Євро Агро Дістреб'юшн» шроту соняшникового на загальну суму 1276 047,60 грн, в результаті чого сформувало податковий кредит з ПДВ за вказаний період в сумі 212 674, 60 грн.

На підтвердження здійснення господарських операцій з ПП «Євро Агро Дістреб'юшн» позивачем надано видаткові, податкові та товарно-транспортні накладні, посвідчення якості товару, а також платіжні доручення на загальну суму 1276047,60 грн.

В акті перевірки вказано, що в договорі поставки, видаткових, податкових та товарно-транспортних накладних ПП «Євро Агро Дістреб'юшн» біля посади директора ОСОБА_8 поставлено підпис та печатка, що містить ознаки факсиміле.

Також в ході перевірки встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 квітня 2016 року у кримінальному провадженні №0000016 ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого частиною п'ятою статті 27, частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України, а саме у фіктивному підприємництві.

На підставі указаного відповідач дійшов висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій в періоді з 01 січня 2016 року по 30 квітня 2016 року між СТзОВ «Колосок-2» та ПП «Євро Агро Дістреб'юшн», а відтак і про відсутність у позивача права на податковий кредит.

Суд вважає такий висновок контролюючого органу обґрунтованим.

Так, відповідно до положень частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Вирішуючи даний спір в частині, що стосується взаємовідносин позивача з ПП «Євро Агро Дістреб'юшн», суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду України, висловлену в правовідносинах між платниками податків та контролюючими органами, яка полягає у тому, що статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами. Первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним (постанови Верховного Суду України від 24 травня 2016 року у справі 21-5332а15, від 01 грудня 2015 року у справі 21-3788а15 та ін).

У вказаних справах, які розглядав Верховний Суд України, були наявними вироки суду, що набрали законної сили, про визнання винними посадових осіб контрагентів позивачів-платників податків у вчиненні злочину, передбаченого статтею 205 КК України (фіктивне підприємництво).

В даному випадку таким є вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 квітня 2016 року, яким засновника та директора ПП «Євро Агро Дістреб'юшн» ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого частиною п'ятою статті 27, частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво).

У вказаному вироку суду, який набрав законної сили 17 травня 2016 року, зазначено, зокрема, що дії ОСОБА_8 свідчать про співучасть у формі пособництва по створенню суб'єкта підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності.

Крім цього, судом встановлено, що у документах, складених за операціями позивача з ПП «Євро Агро Дістреб'юшн» та наданих при перевірці відповідачу, проставлено підпис уповноваженої особи указаного підприємства факсиміле (тобто копія підпису особи, зроблена у вигляді печатки або штампа).

Відносно указаного в ході судового розгляду справи представники позивача не заперечували.

Відтак, на переконання суду, такі документи не відповідають вимогам статті 9 Закону України №996-XIV, якою передбачено, зокрема, що первинні облікові документи повинні мати такий обов'язковий реквізит як особистий підпис особи, відповідальної за здійснення господарської операції.

Частиною першою статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої та другої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно частини першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Частиною першою статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, оцінюючи надані сторонами на підтвердження своїх доводів пояснення, документи, а також покази свідків в своїй сукупності, зважаючи на наведену вище правову позицію Верховного Суду України, суд приходить до висновку про те, що первинні документи за операціями позивача з ПП «Євро Агро Дістреб'юшн», які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані названим контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, і які не відповідають вимогам статті 9 Закону України №996-XIV, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товару. А тому віднесення позивачем відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Таким чином, суд погоджується з висновком відповідача про завищення позивачем податкового кредиту за операціями з ПП «Євро Агро Дістреб'юшн».

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» на 319012,50 грн (за основним платежем - 212 675,0 грн, за штрафними санкціями - 106 337,50 грн) за порушення, яке полягало у завищенні податкового кредиту у спеціальній (сільськогосподарській) декларації з ПДВ неправомірно сформованого по господарським операціям з придбання шроту в контрагента ПП «Євро Агро Дістреб'юшн», є правомірним й, відповідно, не підлягає скасуванню.

За таких обставин, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06 березня 2017 року № щодо збільшення суми грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» на 3152022,00 грн.

Відповідно до частини першої та третьої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

З матеріалів справи видно, що при зверненні до суду з цим позовом майнового характеру позивачем сплачено судовий збір у розмірі 52580,77 грн.

Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково (на суму 3152022,00 грн, що складає 92% заявлених вимог), то сплачений позивачем за цю частину позовних вимог судовий збір у розмірі 48374,00 грн (52580,77 грн х 92% / 100 %) підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06 березня 2017 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» на 3152022 грн 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колосок-2» судовий збір у розмірі 48374,00 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 12 червня 2017 року.