Справа № П/811/1904/16
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року справа № П/811/1904/16

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Притула К.М., розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Кіровоградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу, податкових повідомлень рішень та рішення, -

в с т а н о в и в:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Кіровоградської ОДПІ Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.11.2016 року № Ф В 000321302

- податкове повідомлення рішення від 03.11.2016 року № НОМЕР_1

- податкове повідомлення рішення від 03.11.2016 року № НОМЕР_2

- податкове повідомлення рішення від 03.11.2016 року № НОМЕР_3

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 03.11.2016 року № НОМЕР_4.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувані рішення прийняті на підставі акту документальної планової перевірки від 29.09.2016 року №583/11-23-13-02/НОМЕР_5.

Позивач не погоджуючись із встановленими у акті перевірки висновками зазначає, що відповідачем невірно застосовані норми матеріального та процесуального права, висновки акту не відповідають чинному законодавству (бухгалтерському та податковому обліку), а отже оскаржувані рішення підлягають скасуванню. Крім того, позивач зазначив, що податковим органом допущено ряд порушень під час проведення перевірки, що є підставою для скасування рішень.

До суду, від представників сторін надійшли заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 р. № 2747-ІУ (далі КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи зазначене, суд вирішив провести судовий розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 09.09.2016 року по 22.09.2016 року посадовими особами відповідача проведено документальну планову перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2015.

Результати перевірки оформлені актом №583/11-23-13-02/НОМЕР_5 від 29.09.2016 року (т.1 а.с.11-45).

В ході перевірки встановлено наступні порушення:

- пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.177.2,п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, внаслідок чого донараховано податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в сумі 55103,24 грн., в тому числі за 2013 рік 6312,17 грн., за 2014 рік 18274,70 грн., за 2015 рік 30516,37 грн.;

- п. 2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», донараховано єдиного внеску в розмірі 122282,56 грн., в тому числі за 2013 рік 15843,71 грн., за 2014 рік 42275,50 грн. та за 2015 рік 64163,35 грн.;

- пп. 1.1 п. 1 ст.161 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України донараховано військовий збір в сумі 2773, 63 грн.;

- пп.16.1.12 п.16.1 ст.16, п.44.1, 44.3 ст.44, п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України ненадання посадовим особам органів державної податкової служби в повному обсязі всих документів, що належать та повязані з предметом перевірки.

На підставі акту перевірки, податковим органом сформовано:

1) вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.11.2016 року №Ф-В000321302 щодо сплати єдиного внеску в розмірі 122282,56 грн. (т.1,а.с.46);

2) податкове повідомлення рішення від 03.11.2016 року №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в загальній сумі 68879,05 грн. (основний платіж 55103,24 грн., штрафна (фінансова) санкція 13775,81 грн.) (т.1,а.с.47);

3) податкове повідомлення рішення від 03.11.2016 року №, яким збільшено суму грошового зобовязання з військового збору в загальній сумі 3467,04 грн. (основний платіж 2773,63 грн., штрафні санкції 693,41 грн.) (т.1,а.с.49);

4) податкове повідомлення - рішення від 03.11.2016 року №, яким накладено адміністративний штраф в сумі 510,00 грн. (т.1, а.с.51);

5) рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 03.11.2016 року №, яким накладено штраф в розмірі 17248,00 грн. (т.1,а.с.53).

Оцінюючи подані сторонами докази слід звернути увагу на наступне.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1. здійснювала виробництво іншого верхнього одягу (14.13), перебуваючи на загальній системі оподаткування (т.1,а.с.65-66).

Перевіркою достовірності визначення задекларованих витрат, за період, що перевірявся, відображених у податкових деклараціях про майновий стан і доходи та додатку 5 до декларації та ф4 до податкових декларацій про майновий стані і доходи підтверджених документально, встановлено завищення витрат за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року на суму 400748,57 грн., в тому числі за 2013 рік на суму 824343,00 грн., за 2014 рік на суму 133215,86 грн. та за 2015 рік на суму 185098,71 грн.

При цьому, згідно наданих ФОП ОСОБА_1 на перевірку документів (книги обліку доходів та витрат, видаткових накладних, банківських виписок про рух коштів на розрахункових рахунках, актів виконаних робіт, чеків, квитанцій) перевіряючими вирахувано фактично понесені витрати, пов'язані з наданням послуг з виробництва одягу за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року та встановлено,що:

- за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року перевіряючими обраховано витрати від надання послуг з виробництва одягу, які безпосередньо повязані з одержанням доходу та прямо йому відповідають та склали 99966,00 грн. Згідно уточнюючої декларації про майновий стан та отримані доходи за 2013 рік позивач задекларувала суму витрат в розмірі 182400,00 грн. Отже, сума завищення складає 82434,00 грн.;

- за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року перевіряючими обраховано витрати від надання послуг з виробництва одягу, які безпосередньо повязані з одержанням доходу та прямо йому відповідають та склали 148916,14 грн. Згідно декларації про майновий стан та отримані доходи за 2014 рік позивач задекларувала суму витрат в розмірі 282132,00 грн. Отже, сума завищення складає 133215,86 грн.;

- за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року перевіряючими обраховано витрати від надання послуг з виробництва одягу, які безпосередньо повязані з одержанням доходу та прямо йому відповідають та склали 295729,29 грн. Згідно уточнюючої декларації про майновий стан та отримані доходи за 2015 рік позивач задекларувала суму витрат в розмірі 480828,00 грн. Отже, сума завищення складає 285098,71 грн.

Відповідно до вимог п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи.

Пунктом 177.4 ст.177 Податкового кодексу України визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності, згідно з розділом ІІІ цього кодексу.

Згідно з п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ цього кодексу.

Згідно з пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати.

Витрати операційної діяльності, визначаються згідно з п.138.4,138.6-138.9, пп. 138.10.2-138.10.4 п.138.10, п. 138.11 ст.138 Податкового кодексу України.

Згідно з п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт та наданням послуг.

Так, судом встановлено, що в звязку з ненаданням первинних документів, які в повному обсязі підтверджували факт понесених витрат, податковим органом зроблено висновок про завищення суми понесених витрат.

Надаючи оцінку вказаним правовідносинам, судом встановлено наступне.

Так, в судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що за

Судом встановлено, що у період, який перевірявся відповідачем, ФОП ОСОБА_1, надавала послуги з виробництва іншого верхнього одягу. Кошти, які витрачалися позивачем на придбання матеріалів, замовлення послуг майстрів, оренди приміщень, вартість послуг звязку та Інтернету, були віднесені до складу витрат, пов'язаних з господарською діяльністю.

При цьому, судом встановлено, що суми вказані суми витрат визнано відповідачем. Однак, в звязку з тим, що первинні документи надано до перевірки не в повному обсязі, податковим органом здійснено відповідні донарахування.

Так, в підтвердження задекларованих ФОП ОСОБА_1 витрат за 2013-2015 рік в сумі 182400,00 грн., 282132,00 грн. та 480828 грн. відповідно, під час перевірки використано дані первинних бухгалтерських документів, а саме, договорів, видаткових накладних, даних книги обліку доходів, банківських документів, складених у цілковитій відповідності до вищезазначених вимог законодавства, що і не заперечується відповідачем.

Зазначені документи надані позивачем також до суду (т.2,а.с.155-259).

Так, судом досліджено копії актів виконаних робіт по пошиву, які містять дату складення, реквізити сторін, що склали акт, строк виконання робіт, вартість послуг та підписи замовника та виконавця. Крім того, до актів долучено рахунки, які містять розрахунок отриманих послуг (т.2, а.с.197,201,203-212,220,222,224,248-252, т.3,а.с.172,197,199,204,207,212,214,217).

Податковим органом зазначено, що ФОП ОСОБА_1 в ході перевірки направлено рекомендований лист №70806/10/11-23-13-02 від 21.09.2016р. щодо надання документів, однак станом на 22.09.2016 р. документи позивачем не надано.

Так, судом встановлено, що зазначений лист податковим органом направлено лише 22.09.2016 р. (т.1,а.с.64), позивачем отримано лише 07.10.2016 р., тоді як акт перевірки складено 29.09.2016 року.

Тобто Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 підтвердила документально понесені нею під час ведення господарської діяльності протягом 2013-2015 року витрати. Отже, висновок відповідача про те, що позивачем завищено витрати за 2013 рік на 82434,00 грн., за 2014р. на суму 133215,86 грн. та за 2015р. на суму 185098,71 грн., сплачені за товарно матеріальні цінності, отримані послуги Інтернету, звязку, послуги майстрів, оренду приміщень, тощо обсяги використання яких в господарській діяльності для отримання доходу, не підтверджено первинними документами, є безпідставними, і не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Одним із принципів підприємництва, що викладені в ст.44 ГК України, є самостійність формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивач правомірно обраховано витрати, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно пп. 20.1.2 п. 20.1 ст. 20 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов'язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом.

Слід звернути увагу на те, що податковий орган не заперечує факту реальності господарських операцій позивача у періоді, що перевірився.

Як у акті перевірки так і при розгляді справи у суді представниками відповідача зазначено, що документи бухгалтерського обліку, які оформлялися позивачем при придбанні товарів відповідали вимогам як Податкового кодексу України так Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Суд зазначає, що висновки податкового органу про порушення платником податків вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 25.09.2013 у справі № К/9991/82116/12, втім матеріали справи останніх не містять.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 177.10 ст. 177 ПК України передбачено, що фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Зі змісту акту перевірки слідує, що відповідачем порушення встановленого порядку ведення Книги обліку доходів і витрат не встановлено.

Таким чином, вище зазначені документи підтверджують понесені ФОП ОСОБА_1 витрати на загальну суму 945360 грн. (2013р. -182400,00грн., 2014р. -282132,00 грн. та 2015 рік 480828,00 грн.) та їх використання у господарській діяльності, що в свою чергу спростовує висновки перевірки податкового органу, а відтак, свідчить про правильність відображених позивачем у звітних документах витрат за 2013-2015 рік.

При перевірці правильності нарахування та сплати єдиного внеску податковим органом використовувалась звітність, що подавалась позивачем, документи, відповідно до яких провадилося нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього закону нараховується єдиний внесок, а також інші первинні документи, для визначення суми загального оподатковуваного доходу (витрат).

З акту перевірки вбачається, що донарахування позивачу 139530,56 грн. по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування відповідачем здійснено з урахуванням суми чистого оподатковуваного доходу за 2013 рік, 2014 рік та за 2015 рік, визначеного контролюючим органом під час проведення перевірки.

Як було зазначено вище, встановлене податковим органом завищення витрат і відповідно заниження чистого доходу вплинуло на правильність визначення бази для нарахування єдиного соціального внеску, в результаті чого позивачу також нараховано штрафні санкції.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон №2464-VI) платниками єдиного внеску фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Ставка єдиного внеску для вказаної категорії платників складає 34,7% від бази оподаткування, визначеної статтею 7 Закону №2464-VI(ч. 11 ст. 8 Закону).

Згідно з пунктом 3 частини 11 статті 25 Закону №2464-VI за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Враховуючи те, що судом спростовано висновок відповідача про завищення позивачем витрат, заниження бази оподаткування єдиним внеском, суд дійшов висновку про необґрунтованість нарахованих штрафних санкцій за рішенням № від 03.11.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску та відповідно винесеної вимоги про сплату боргу від 03.11.2016 року №Ф-В000321302.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа

Керуючись статтями 2, 17, 71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

1. Позовні вимоги фізичної особи підприємця ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.11.2016 року № Ф В 000321302

- податкове повідомлення рішення від 03.11.2016 року № НОМЕР_1

- податкове повідомлення рішення від 03.11.2016 року № НОМЕР_2

- податкове повідомлення рішення від 03.11.2016 року № НОМЕР_3

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2133,37 грн.

Постанова відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_2