Справа № 810/3224/16
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3224/16 Головуючий у 1-й інстанції: Панченко Н.Д.
Суддя-доповідач: Карпушова О.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., секретар судового засідання Тищенко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційні скарги представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

11.10.2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із адміністративним позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №6466-17, якими було визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відсутні підстави для нарахування транспортного податку, враховуючи те, що закон не має зворотної дії у часі, а тому не може застосовуватися до позивача, у зв'язку з тим, що порушує принцип стабільності оподаткування в частині прийняття змін до ключових елементів не пізніше, ніж за 6 місяців до початку нового бюджетного періоду, тому вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення неправомірним.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 р. у цій справі позов задоволено частково: визнано протиправним податкове повідомлення-рішення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України в Київській області №6466-17. В іншій частині позову - відмолено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою у задоволені позову відмовити.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, підстав для визнання податкового повідомлення-рішення немає, оскільки прийняті відповідачем у межах та у спосіб, визначений законом.

Позивач також не погодився з рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог, подав через представника апеляційну скаргу, якою просить постанову суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог скасувати, та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 є власником автомобіля марки Range Rover Vogue, 2011 року випуску з об'ємом циліндрів двигуна 4367 куб. см., дата первинної реєстрації - 15 червня 2011 року (а.с. 14).

Податковим повідомленням-рішенням Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області №6466-17 позивачу на підставі підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України визначено податкове зобов'язання з транспортного податку у розмірі 25000,00 грн. (а.с.15).

Позивачем сплачено транспортний податок, що підтверджується квитанцією № 0.0.444262269.1 від 07.10.2015 на суму 25 000,00 грн. (а.с. 16).

Не погодившись з повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду для його оскарження.

Вищенаведені обставини, встановлені судом першої інстанції, перевірені, знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, і не є спірними.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України №71-VІІІ від 28.12.2014 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності 01.01.2015, статтю 267 ПК України викладено у новій редакції, якою запроваджено транспортний податок.

Згідно з п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Підпунктом 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Відповідно до п.п. 267.5.1 п. 267.5 ст. 267 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно п. 267.4. ст. 267 Податкового кодексу України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Отже, з 01.01.2015, у фізичних осіб, що мають власні зареєстровані у встановленому порядку легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см, виникає обов'язок зі сплати транспортного податку з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль.

Однак, визначення позивачу податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб суперечить принципу стабільності.

Так, відповідно до підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України одним із принципів податкового законодавства України є принцип стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Пунктом 8.3 статті 8 зазначеного Кодексу визначено, що до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

У відповідності до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належить податок на майно (розділ ХІІ Кодексу), до якого входить транспортний податок (статті 267).

Статтею 12 ПК України передбачені повноваження Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, сільських, селищних та міських рад щодо податків та зборів.

Згідно положень названої статті встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 12.3.1).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (підпункт 12.3.2).

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (підпункт 12.3.4).

Згідно пункту 12.5 офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Як було зазначено, Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" ухвалений 28.12.2014, тобто після 15.07.2014, а місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

Аналогічну правову позицію висловлено й Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 26.01 2016 року у справі № К/800/46951/15.

Колегія суддів зазначає, що при постановлені даного рішення також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, та якими було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати прибуткового податку.

Враховуючи вищезазначене та висновки Європейського суду з прав людини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог щодо протиправності податкового повідомлення-рішення №6466-17.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у скасуванні даного податкового повідомлення-рішення у зв'язку з його відкликанням.

Київським окружним адміністративним судом встановлено, що позивачем сплачено визначену спірним податковим повідомленням-рішенням №6466-17 суму грошового зобов'язання по транспортному податку з фізичних осіб, що підтверджується квитанцією № 0.0.444262269.1 від 07.10.2015 (а.с. 16).

Так, в силу вимог пп. 60.1.1 ст. 60 ПКУ податкове повідомлення-рішення вважаються відкликаними, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

Проте, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що сплата боргу по спірному податковому повідомленню-рішенню не дає підстав для скасування такого рішення, навіть якщо воно є протиправним, оскільки наявні правові підстави для скасування спірного рішення в силу їх протиправності, що автоматично свідчить про порушення прав позивача, незалежно від факту сплати ним сум, визначених податковим органом. При цьому, колегія суддів зауважує, що в даному випадку сплата боргу, яка розцінюється як її узгодження та відкликання податкового повідомлення-рішення, є похідними правовідносинами від законності та обґрунтованості такого рішення (основні правовідносини), тобто, предмету даного спору.

При постановленні рішення колегією суддів враховувалися висновки Вищого адміністративного суду України, викладені в ухвалі від 24.05.2017 у справі № 826/7502/16.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу представника позивача в частині відмови у скасуванні податкового повідомлення-рішення обґрунтованою й такою, що підлягає задоволенню, а апеляційна скарга податкового органу підлягає залишенню без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування постанови суду першої інстанції з постановленням нової постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судом рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Повний текст постанови виготовлено 15.06.2017 року.

Керуючись ст. 195 ч.1, ст. 196, ст. 198 ч.1 п.3, ст. 202, ст. 205 ч.2, ст. 207, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 р., залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 р., задовольнити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2016 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області № 6466-17.

Присудити на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС України в Київській області (ідентифікаційний код 39468482) сплачений згідно квитанції від 15.05.2017 №20042 судовий збір у розмірі 606 (шістсот шість) грн. 32 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль

Головуючий суддя Карпушова О.В.

Судді: Епель О.В.

Кобаль М.І.