Справа № П/811/14/17
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2017-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2017 року справа № П/811/14/17

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Притули К.М. розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Кіровоградської ОДПІ Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

в с т а н о в и в:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області, в якому просить суд:- визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.11.2016 року № про зменшення податкових зобов'язань на суму 914 311,00 грн. та зменшення податкового кредиту на суму 908 761,8 грн.;

- зобов'язати Кіровоградську ОДПІ ГУ ДФС Кіровоградській області внести відповідні зміни до системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні Державної фіскальної служби України за період жовтень, листопад 2015 року у відповідності до поданої ФОП ОСОБА_1 податкової звітності з податку на додану вартість та додатку 5.

В обґрунтуванні своєї позиції позивач зазначає, що податковий кредит та витрати за господарськими операціями з ТОВ «Малаві», ТОВ «Бром Форс» та ТОВ "Інтербілд Комьюніті" сформовані на підставі належних первинних документів, при цьому податковим органом не доведено фактів відсутності реального характеру таких господарських операцій.

Враховуючи наведене у сукупності позивач вважає спірні рішення протиправними та необґрунтованими, просить їх скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги адміністративного позову, просив суд задовольнити його в повному обсязі з підстав, викладених в позові.

Відповідач не погоджуючись з позовом надав суду заперечення на позов, в яких зазначав про те, що з підстав викладених в акті перевірки правомірно винесено податкові повідомлення-рішення. Позивачем неправомірно включено до податкового кредиту з тих підстав, що факт реального вчинення правочину з придбання та поставки коксу не підтверджено. Відповідач вважає оскаржувані рішення законними та обґрунтованими, зазначає, що підстав для задоволення позову не має.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи в письмовому проваджені.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 р. № 2747-ІУ (далі КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

На підставі усної ухвали, прийнятої в судовому засіданні 22 травня 2017 р. та занесеної до журналу судового засідання (т.2, а.с.97-98), подальший розгляд справи проведено в порядку письмового провадження у відповідності до вимог ст.122 КАС України.

ОСОБА_1 у встановленому законодавством порядку зареєстрований як фізична особа - підприємець, перебуває на податковому обліку в Кіровоградській ОДПІ (т.1,а.с.54-56). Основний вид діяльності - оптова торгівля хімічними продуктами (46.75).

Судом встановлено, що посадовими особами відповідача було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово - господарських взаємовідносин з ТОВ «Малаві», ТОВ «Бром форс», ТОВ «Інтербілд комьюніті» за період з 25.06.2015 року по 29.07.2016 року, за результатами якої складено акт від 11.11.2016 р. №206/11-08-13/НОМЕР_2 (т.1, а. с.17-53).

В акті перевірки зафіксовано наступні порушення:

- п.185.1 ст.185, пп. «а» п.187.1 ст. 187 ст.187, пп.188.1 ст.188 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податкові зобов'язання на суму 9143309,80 грн., в тому числі за жовтень 2015 року - 523269,30 грн., за листопад 2015 року на суму 391040,50 грн.;

- п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено податковий кредит на суму 908762,29 грн., в тому числі за жовтень 2015 року на суму 519720,49 грн., за листопад 2015 року - 389041,80 грн.

На підставі акту перевірки, податковим органом сформовано податкове повідомлення-рішення від 30.11.2016 р. № , яким зменшено суму податкових зобов'язань на 914 311,00 грн. та зменшено податковий кредит на суму 908 761,8 грн.(т.1,а.с.16).

Надаючи правову оцінку обґрунтованості позовних вимог, відповідним доводам позивача та відповідача, суд дійшов наступних висновків.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в листі від 02.06.2011 року №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

За таких підстав, в межах предмета доказування по даній справі належить встановити факт здійснення та реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами обставини придбання, використання придбаних послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Також, Верховним Судом України у справі № 21-737во09 (постанова від 08.09.2009 року) зазначено: "здійснення поставки товару на будь-яких умовах поставки не звільняє учасників господарської операції від складання первинних документів, які передбачені законодавством про бухгалтерський облік, а відтак суду слід звернути увагу і дати належну оцінку доводам податкового органу щодо відсутності таких документів у платника податку під час його перевірки, оскільки таке може свідчити і про нездійснення самих господарських операцій".

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (п.1.1. ст.1 ПК України).

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

За змістом пункту 200.3. статті 200 Податкового кодексу України, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

У свою чергу, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: 1) придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; 2) придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в пункті 198.2 зазначеної статті передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів із банківського рахунку платника податку в оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

З аналізу наведених правових норм, суд дійшов висновку, що необхідною умовою для правомірності формування податкового кредиту, є фактичне здійснення господарської операції платником податків.

У свою чергу, фактичне здійснення господарської операції платником податків посвідчується, зокрема, належно оформленими податковими накладними та іншими первинними бухгалтерськими документами.

Так, податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, які, для надання їм юридичної значимості (сили), крім іншого, мають бути складені за фактично вчиненою операцією, повинні мати всі обов'язкові реквізити, містити відомості про господарську операцію, про зміст та обсяг операцій, та бути підписані уповноваженими особами, що надає первинному документу юридичну значимість для цілей відображення спірних операцій у бухгалтерському та податковому обліку, а також, відповідно, для цілей формування відповідних сум податкових вигод.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

При цьому, платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (пункт 44.3 статті 44 Податкового кодексу України).

Зазначеному обов'язку платника податків кореспондує визначене пунктом 85.4 статті 85 Податкового кодексу України право посадових осіб органу державної податкової служби при проведенні перевірок отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів (обов'язкових платежів), порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Пункт 44.4 статті 44 Податкового кодексу України містить застереження, за яким вищезазначені документи, пов'язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Так, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до підпункту 2.4 пункту 2 Положення "Про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 168/704 від 05.06.1995 року, первинні документи (на паперових і машинозчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному вираженні), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійсненні господарської операції і складання первинного документа.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

У той же час, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту з ПДВ виникають за наявності сукупності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість формування спірних сум податкового кредиту та які є передумовою їх формування.

Зокрема, такі правові наслідки наступають у разі: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності; наявності розумних економічних причин (ділової мети) для здійснення господарських операцій.

Недоведеність наявності цих чинників, з якими наведені вище норми законодавства пов'язують можливість формування платником податків податкового кредиту, зокрема, недоведеність здійснення певних операцій (нездійснення операцій), позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на формування цих податкових вигод, навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів.

Досліджуючи спірні правовідносини, суд встановив, що висновок відповідача, наведений ним в акті перевірки, ґрунтується на встановлених відповідачем фактах, які в цілому свідчать про безтоварність господарських операцій,що здійснювались між позивачем та його контрагентами, на підставі яких було сформовано податковий кредит з податку на додану вартість.

По взаємовідносинам з ТОВ "Малаві" судом встановлено наступне.

Матеріалами справи встанвовлено, що між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та контрагентом ТОВ "Малаві" (продавець) було укладено договір №МА-0000071 від 06.10.2015 року, згідно якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар (аміачна вода) (т.1,а.с.80).

11.10.2015 року між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та контрагентом ТОВ "Малаві" (продавець) було укладено договір №МА-0000072, згідно якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар (КАС-32) (т.1,а.с.84).

15.10.2015 року між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та контрагентом ТОВ "Малаві" (продавець) було укладено договір №МА-0000073, згідно якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар (аміачна вода) (т.1,а.с.88).

16.10.2015 року між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та контрагентом ТОВ "Малаві" (продавець) було укладено договір №МА-0000074, згідно якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар (КАС-актив з гуматом калію №28) (т.1,а.с.92).

Згідно з умовами укладених договорів, якість товару, що поставляється повинна відповідати державним стандартам, технічним умовам виробника. Якість товару підтверджується сертифікатом (паспортом) якості, який постачальник надає покупцю при поставці товару.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в ухвалі від 25.05.2016 року у справі №К800/26291/15 зазначила, що факт відсутності здійснення господарської операції може підтверджуватись такими обставинами: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу недостатності фізичних, технічних та технологічних можливостей певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, відсутність управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.

На підтвердження реальності та товарності фінансово - господарських взаємовідносин по даному договору позивачем надано копії наступних документів: рахунки - фактури (т.1,81,85,89,93) видаткові накладні (т.1,а.с.82,86,90,94) та податкові накладні (т.1,а.с.83,87,91,95).

Доказів оплати отриманого товару, позивачем до суду не надано.

Суд звертає увагу, що видаткові накладні містять лише підписи невстановленої особи, яка отримала товар для ФОП ОСОБА_1 оскільки дані (ПІБ та посада), що дали б змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції відсутні, як і відсутні докази щодо отримання товару уповноваженою особою.

Також, в судовому засіданні встановлено, що відповідно умов укладених договорів, доставка продукції здійснюється транспортом постачальника. Всі витрати, пов'язані з транспортуванням та доставкою продукції, здійснюється за рахунок постачальника. Однак, позивачем ні на перевірку, ні під час судового розгляду копій товарно - транспортних накладних, які б підтвердили факт постачання товару, згідно укладеного договору надано не було, що унеможливлює встановлення виду транспортних засобів, якими здійснювалось перевезення та ідентифікувати перевезений товар.

Крім того, в судовому засіданні представник позивача не зміг пояснити суду, де здійснюється розвантаження товарів (чи орендується позивачем склад, тощо).

Так, Державна митна служба України в листі від 29.12.2010 р. N11/2-10.16/17217-ЕП "Щодо Інкотермс 2010" інформувала, що Міжнародною торговою палатою прийняті Правила використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс 2010 (далі - Інкотермс 2010), які вводяться в дію МТП з 01.01.2011. Інкотермс 2010 передбачено використання 11 торгових термінів. При цьому розподіл витрат між продавцем та покупцем на здійснення поставки товару на умовах EXW, FCA, FAS, FOB, CPT, CIP, CFR, CIF, DDP Інкотермс 2010 відповідає розподілу зазначених витрат при аналогічних умовах поставки згідно з Інкотермс 2000.

В розділі DDP - DELIVERED DUTY PAID (… named place of destination) Поставка зі сплатою мита (... назва місця призначення) офіційних правил Міжнародної торгової палати для тлумачення торговельних термінів Інкотермс 2000 зазначено, що продавець зобов'язаний за власний рахунок укласти договір перевезення товару до названого місця призначення.

Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 р. №363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за № 128/2568 визначено, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Пунктом 11.1 Правил №363 встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Також судом враховано, що позивачем ні на перевірку, ні під час судового розгляду не надано копій сертифікатів (паспортів) якості товарів, які отримані від ТОВ "Малаві".

Між тим, відсутність документів, які засвідчували б, зокрема, транспортування придбаного позивачем товару до місцезнаходження позивача чи місця його зберігання (використання), доказів, якими підтверджувався б факт використання придбаного товару та послуг у господарській діяльності позивача, обумовлює висновок суду про безпідставність формування позивачем податкового кредиту за відповідними господарськими операціями.

По взаємовідносинам з ТОВ "Інтербілд комьюніті" судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що 20.10.2015 року між позивачем (покупець за договором) та ТОВ "Інтербілд комьюніті" (продавець за договором) укладено договір №ІК-0000074. Предметом укладеного договору є постачання аміачної води згідно з заявкою покупця (т.1,а.с.96).

27.10.2015 року між позивачем (покупець за договором) та ТОВ "Інтербілд комьюніті" (продавець за договором) укладено договір №ІК-0000075. Предметом укладеного договору є постачання аміачної води згідно з заявкою покупця (т.1,а.с.100).

28.10.2015 року між позивачем (покупець за договором) та ТОВ "Інтербілд комьюніті" (продавець за договором) укладено договір №ІК-0000076. Предметом укладеного договору є постачання аміачної води згідно з заявкою покупця (т.1,а.с.104).

30.10.2015 року між позивачем (покупець за договором) та ТОВ "Інтербілд комьюніті" (продавець за договором) укладено договір №ІК-0000077. Предметом укладеного договору є постачання аміачної води згідно з заявкою покупця (т.1,а.с.108).

30.10.2015 року між позивачем (покупець за договором) та ТОВ "Інтербілд комьюніті" (продавець за договором) укладено договір №ІК-0000078. Предметом укладеного договору є постачання КАС - актив з гуматом калію №28 згідно з заявкою покупця (т.1,а.с.112).

30.10.2015 року між позивачем (покупець за договором) та ТОВ "Інтербілд комьюніті" (продавець за договором) укладено договір №ІК-0000119. Предметом укладеного договору є постачання КАС - актив з гуматом калію №28 згідно з заявкою покупця (т.1,а.с.116).

30.10.2015 року між позивачем (покупець за договором) та ТОВ "Інтербілд комьюніті" (продавець за договором) укладено договір №ІК-0000120. Предметом укладеного договору є постачання КАС - актив з гуматом калію №28 згідно з заявкою покупця (т.1,а.с.120).

30.10.2015 року між позивачем (покупець за договором) та ТОВ "Інтербілд комьюніті" (продавець за договором) укладено договір №ІК-0000121. Предметом укладеного договору є постачання КАС - актив з гуматом калію №28 згідно з заявкою покупця (т.1,а.с.124).

17.11.2015 року між позивачем (покупець за договором) та ТОВ "Інтербілд комьюніті" (продавець за договором) укладено договір №ІК-0000202. Предметом укладеного договору є постачання КАС32 згідно з заявкою покупця (т.1,а.с.128).

18.11.2015 року між позивачем (покупець за договором) та ТОВ "Інтербілд комьюніті" (продавець за договором) укладено договір №ІК-0000203. Предметом укладеного договору є постачання КАС32 згідно з заявкою покупця (т.1,а.с.132).

19.11.2015 року між позивачем (покупець за договором) та ТОВ "Інтербілд комьюніті" (продавець за договором) укладено договір №ІК-0000204. Предметом укладеного договору є постачання КАС32 згідно з заявкою покупця (т.1,а.с.136).

20.11.2015 року між позивачем (покупець за договором) та ТОВ "Інтербілд комьюніті" (продавець за договором) укладено договір №ІК-0000205. Предметом укладеного договору є постачання КАС32 згідно з заявкою покупця (т.1,а.с.140).

23.11.2015 року між позивачем (покупець за договором) та ТОВ "Інтербілд комьюніті" (продавець за договором) укладено договір №ІК-0000206. Предметом укладеного договору є постачання КАС32 згідно з заявкою покупця (т.1,а.с.144).

На підтвердження реальності та товарності фінансово - господарських взаємовідносин по даним договорам позивачем надано копії наступних документів:

рахунки - фактури (т.1,а.с.97,101,105,109,113,117,121,125,129,133,137,141,145,

видаткові накладні (т.1,а.с.98,102,106,110,114,118,122,126,130,134,138,142,146,)

та податкові накладні (т.1,а.с.99,103,107,111,115,119,123,127,131,135,139,143,147).

При цьому, доказів оплати отриманого товару до суду не надано.

Суд звертає увагу, що видаткові накладні та містять лише підписи невстановленої особи, яка отримала товар для ФОП ОСОБА_1, оскільки дані (ПІБ та посада), що дали б змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції відсутні, як і відсутні докази щодо отримання товару уповноваженою особою.

При цьому встановлено, що у постачальника ТОВ "Інтербілд комьюніті" відсутні необхідні трудові ресурси і технічні умови для здійснення задекларованого виду діяльності (т.1,а.с.223-232). Крім того, судом встановлено, що основний вид діяльності ТОВ "Інтербілд комьюніті" - організація будівництва будівель (т.1,а.с.257).

Також, в судовому засіданні встановлено, що відповідно умов укладених договорів, доставка продукції здійснюється транспортом постачальника. Всі витрати, пов'язані з транспортуванням та доставкою продукції, здійснюється за рахунок постачальника. Однак, позивачем ні на перевірку, ні під час судового розгляду копій товарно - транспортних накладних, які б підтвердили факт постачання товару, згідно укладеного договору надано не було, що унеможливлює встановлення виду транспортних засобів, якими здійснювалось перевезення та ідентифікувати перевезений товар.

Позивачем до суду не також не надано жодного документу, який би підтверджував якість отриманих від ТОВ "Інтербілд комьюніті" товарів.

Будь-яких інших доказів представник позивача під час розгляду справи суду не надав.

Між тим, відсутність документів, які засвідчували б, зокрема, походження придбаного товару, його якість, транспортування придбаного позивачем товару до місцезнаходження позивача чи місця його зберігання (використання), доказів, якими підтверджувався б факт використання придбаного товару та послуг у господарській діяльності позивача, обумовлює висновок суду про безпідставність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за відповідними господарськими операціями.

По взаємовідносинам з ТОВ "Бром Форс" судом встановлено наступне.

06.11.2015 року між позивачем та ТОВ "Бром Форс" (продавець за договором) укладено договір постачання, за умовами якого контрагент поставив ФОП ОСОБА_1 КАС -32.

На підтвердження реальності та товарності фінансово - господарських взаємовідносин по даному договору позивачем надано лише копії податкових накладних (т.1,а.с.148-149).

Судом встановлено, що у постачальника ТОВ "Бром Форс" відсутні необхідні трудові ресурси і технічні умови для здійснення задекларованого основного виду діяльності, а саме - неспеціалізованої оптової торгівлі (т.1,а.с.217-223,252).

Крім того, ні на перевірку, ні до судового розгляду позивачем не надано товарно-транспортних накладних, що не дає можливості суду встановити будь-яку інформацію, стосовно вантажно-розвантажувальних операцій (зокрема, встановити вид транспортних засобів, якими здійснювались послуги по перевезенню та, відповідно, ідентифікувати перевезений товар).

Будь-яких інших доказів представник позивача під час розгляду справи суду не надав.

Отже, відсутність документів, які засвідчували б, зокрема, походження придбаного товару, його якість, транспортування придбаного позивачем товару до місцезнаходження позивача чи місця його зберігання (використання), доказів, якими підтверджувався б факт використання придбаного товару та послуг у господарській діяльності позивача, обумовлює висновок суду про безпідставність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за відповідними господарськими операціями.

Проте, суд звертає увагу, що наявність у позивача належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих постачальником/продавцем податкових накладних, не є безумовною підставою формування податкового кредиту, у разі недоведенння реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту.

Водночас, суд наголошує, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, акти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавство.

За таких умов, у контексті спірних правовідносин, щодо правочинів між Позивачем та його контрагентами, доречним є застосування доктрини "ділова мета".

Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, що мають розумну економічну причину.

Вказана доктрина закріплена у підпункті 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, згідно якого розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків мав намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Відтак, у спірних правовідносинах дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції разом із намірами позивача одержати економічний ефект від таких господарських операцій.

У той же час, як зазначено у постанові Верховного Суду України від 08.09.2009 р. у справі №21-737во09, про необґрунтованість податкової вигоди може свідчити відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень та транспортних засобів.

Однак, матеріали справи не місять доказів наявності у контрагентів позивача матеріально-технічної бази, кваліфікованого персоналу, основних фондів, інформації про наявність дозволів та ліцензій, спеціалістів (працівників) організаційних структур, складських приміщень для зберігання, які економічно необхідні для здійснення відповідних видів діяльності.

Більше того, з огляду на суму понесених позивачем витрат на придбання продукції у ТОВ"Малаві", ТОВ "Бром Форс" та ТОВ "Інтербілд Комьюніті" та суму, отриману ФОП ОСОБА_1 від контрагентів, суд вважає недоведеним те, що в результаті проведення спірних господарських операцій відбулося збільшення економічних вигод підприємства.

Відтак, суд приходить до висновку про відсутність дійсного руху активів між учасниками відповідних операцій.

Враховуючи відсутність доведеної позивачем наявності ділової мети та економічної доцільності здійснених правочинів, відсутність обґрунтування можливості придбання товару, руху активів в процесі здійснення господарських взаємовідносин, суд погоджується із доводами контролюючого органу щодо створення позивачем уявності господарських операцій з метою штучного формування податкового кредиту.

Викладене обумовлює висновок суду про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем обґрунтовано та правомірно, в межах повноважень податкового органу та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Щодо тверджень позивача про те, що чинне законодавство, не встановлює обов'язок платника податків перевіряти відомості щодо декларування контрагентами своїх зобов'язань, виконання ними таких зобов'язань, наявність чи відсутність ознак фіктивності фірм, ймовірність чи реальність проведення контрагентом транзитних фінансових операцій, спрямованих на здійснення операцій з надання податкової вигоди третім особам, наявність у контрагента складських приміщень, людських ресурсів, надійність постачальників контрагента тощо суд зазначає наступне.

Платник, який укладає договори на великі суми, за відсутності будь-якого ділового листування та особистих зустрічей з уповноваженими особами контрагента, без оцінки його ділової репутації на ринку відповідних товарів, робіт, послуг не може бути визнаний обачливим у такому виборі. Водночас платник, який претендує на підтвердження обґрунтованості заявленої ним податкової вигоди первинними документами, повинен пересвідчитися у правильності оформлення таких документів та у достовірності наведених у цих документах відомостей. В інакшому випадку такий платник несе ризик у сфері податкових правовідносин, позаяк втрачає можливість підтвердити понесені витрати в силу відсутності належним чином оформлених первинних документів.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість висновків Акту перевірки щодо оцінки обставин взаємовідносин позивача із зазначеним контрагентом за вказаним договором.

Таким чином, враховуючи наведене у сукупності та оцінюючи в цілому взаємовідносини позивача з його контрагентом, суд приходить до висновку, що за спірними операціями лише оформлювались окремі документи та податкові накладні без фактичного виконання контрагентом обумовлених операцій, чим створювалась видимість (зовнішні ознаки) реального здійснення операцій та правомірності формування спірних сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди.

Виходячи з наведених норм права та встановлених по справі дійсних обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не спростовано належними доказами доводи контролюючого органу щодо відсутності фактичного здійснення вказаної господарської операції.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Крім того, зазначені позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача внести відповідні зміни до системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні ДФС України за період жовтень та листопад 2015 року, у відповідності до поданої ФОП ОСОБА_1 податкової декларації з податку на додану вартість, є похідними від першої позовної вимоги, у задоволенні якої судом відмовлено, з огляду на що, позов в цій частині вимог задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 94 КАС України судові витрати присудженню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.69,70,71, 158-163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду К.М. Притула