Справа № 816/1668/16
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 р.Справа № 816/1668/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 01.03.2017р. по справі № 816/1668/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Добробут"

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ "Агрофірма "Добробут", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 вересня 2016 року № .

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.03.2017р. по справі № 816/1668/16 позов задоволено.

Відповідач, не погодившись з даним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції при розгляді даної справи норм матеріального і процесуального права, а також неповноту дослідження обставин у справі.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у скарзі.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 06.06.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач, пройшовши визначену діючим законодавством процедуру державної реєстрації, набув статусу суб'єкта господарювання - юридичної особи, перебуває на обліку в Козельщинському відділені Кременчуцької ОДПІ та є платником податку на додану вартість як суб'єкт спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства.

Вказані обставини сторонами визнаються, а тому в силу ч. 3 ст. 72 КАС України не доказуються перед судом.

В період з 21.03.2016 по 29.04.2016 (термін проведення перевірки продовжувався з 18.04.2016 терміном на десять календарних днів відповідно до наказу ГУ ДФС у Полтавській області від 14.04.2016 №395) посадовими особами ГУ ДФС у Полтавській області та Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області проведено виїзну планову перевірку ТОВ АФ "Добробут" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства з 01.07.2014 по 31.12.2015, законодавства про збір та облік єдиного соціального внеску за період з 01.07.2014 по 31.12.2015.

Результати перевірки оформлені актом від 10.05.2016 № 160/16-31-14-01-09/32682703.

У висновках вказаного акту перевірки відображено висновок про порушення позивачем приписів: п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.188.1 ст.188, п. 198.3 ст.198, п.209.2, п.209.3, п.п.209.15.1 п.209.15 ст.209 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду та залишається у розпорядженні сільськогосподарського підприємства та/або спрямовується на спеціальний рахунок (Декларації спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства) в сумі 4829203 грн., в т.ч. за: травень 2015 року в сумі 1438932 грн., червень 2015 року в сумі 2199200 грн., вересень 2015 року в сумі 856850 грн., жовтень 2015 року в сумі 111406 грн., листопад 2015 року в сумі 111406 грн., грудень 2015 року в сумі 111406 грн.; п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України та п. 3 Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами суми податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 №11, ТОВ АФ "Добробут" використано не за цільовим призначенням пільгу з податку на додану вартість - код пільги 14010160 "Суми ПДВ, що залишаються у розпорядженні сільгосппідприємства згідно ст.209 ПКУ" в сумі 2834463,56 грн.

На підставі даних висновків акту перевірки ГУ ДФС у Полтавській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 26.05.2016, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в загальному розмірі 11495499,84 грн., в т.ч. основного платежу в розмірі 4829203 грн., штрафної санкції в розмірі 6666296,84 грн.

Не погодившись з встановленими порушеннями ТОВ АФ "Добробут" звернувся із скаргою до ДФС України, за результатами розгляду якої рішенням від 11.08.2016 №17395/6/99-99-11-01-01-25 скасовано податкове повідомлення-рішення № від 26.05.2016 в частині врахування перевіркою висновків попереднього акту перевірки, яким зменшено від'ємне значення ПДВ, які спростовані ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.06.2016 №К/800/8871/146, і у відповідній частині штрафні санкції та скасовано в частині застосування перевіркою штрафних санкцій у розмірі 25% (повторність), в іншій частині зазначене повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Згідно вищевказаного рішення ДФС України, ГУ ДФС у Полтавській області 12.09.2016 винесено податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в загальному розмірі 7827329,45 грн, з яких за основним платежем в розмірі 3427400 грн, застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 4399929,45 грн.

Із даним рішенням позивач не погодився та оскаржив його до суду.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірних правового акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 195 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

З дослідженого акту перевірки судом встановлено, що контролюючий орган дійшов висновку про те, що господарські операції ТОВ АФ "Добробут" з ТОВ "Астарта-Київ", безпідставно відображені у податковій звітності позивача з ПДВ (спеціальна декларація), оскільки товариство у 2015 році не отримувало доходу від операцій з вирощування, обробки та переробки цукрового буряку, відповідно відсутня база оподаткування операцій з постачання товарів (робіт, послуг), визначена п.п.188.1. ст. 188 Податкового кодексу України, що свідчить про невикористання у господарській діяльності орендованих основних засобів (цукрового заводу, обладнання та сільськогосподарської техніки).

На вказані висновки відповідач посилається і в апеляційній скарзі. Також, мотивуючи доводи нецільового використання пільги з ПДВ, контролюючий орган виходив із встановлення неправомірного використання коштів зі спецрахунку на виплату заробітної плати працівникам, які не відносяться до працівників основного і допоміжного виробництва, оплату послуг по експедируванню вантажів залізничним транспортом, наданих ТОВ "Українська транспортно-експедиторська компанія", оплату комісійної винагороди комісіонеру - ТОВ "Цукорагропром" без наявності безпосереднього зв'язку таких виплат з веденням сільськогосподарської діяльності.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що згідно договору оренди від 30.12.2014 №19/1214/22 позивач отримав в оренду у ТОВ "Астарта-Київ" в строкове платне користування нерухоме майно, визначене у додатку до договору, що розташоване за адресою: вул. миру,1, ст. Білики, Кобеляцький район, Полтавська область, бурякпункти: с. Руденківка, Новосанжарський район, про що останніми складено акти здачі-прийняття послуг по оренді цукрового заводу, обладнання та майна (т. 2 а.с. 156-165, 190-201).

На підтвердження господарських операцій по оренді основних фондів позивачем отримано від ТОВ фірма "Астарта-Київ" податкові накладні на загальну суму 20564394 грн., в т.ч. ПДВ 3427400 грн. (т. 2 а.с. 166-189).

З номенклатури, вказаної у графі 3 податкових накладних вбачається, що предметом господарських операцій фактично є оренда нерухомого майна на цукровому заводі, які спрямовані на забезпечення господарської діяльності позивача.

На підставі даних податкових накладних позивач відніс до податкового кредиту Податкової декларації з ПДВ суб'єкта спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства суму податку у загальному розмірі 3427400 грн.

Позивачем оплату за оренду проведено в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями (т. 3 а.с. 27-30).

Вказані первинні бухгалтерські документи мають всі необхідні реквізити для встановлення змісту, обсягу господарських операцій, осіб, які безпосередньо приймали участь у їх здійсненні, та інші встановлені вимогами законодавства до первинних документів для надання їм юридичної доказовості, та повністю відображені в бухгалтерському та податковому обліках.

Також надані позивачем оборотно-сальдові відомості за перевіряємий період та дані складського обліку, підтверджують оприбуткування послуг, придбаних у ТОВ фірма "Астарта-Київ" (т. 2 а.с. 219-250, т. 3 а.с. 1-26).

В акті перевірки ГУ ДФС у Полтавській області не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за спірним правочином, про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про наявність взаємопов'язаності позивача та його контрагентів, про несумісність предмету спірного правочину з напрямком господарської діяльності позивача.

При цьому, судом встановлено, що послуги з оренди цукрового заводу придбані позивачем для забезпечення одного з видів власної господарської діяльності, а саме: одержання прибутку від виробництва цукру, оскільки статутом ТОВ АФ "Добробут" затверджено, що предметом діяльності позивача також є і діяльність з виробництва цукру з цукрових буряків та сирцю, сухого жому, меляси, сирого жому, вапна, електроенергії, теплоенергії (т. 1 а.с. 131-156).

Судом також встановлено, що у сезоні з 01.09.2015 по 01.09.2016 позивач не здійснював виробництво цукру, що було викликано економічними причинами.

Однак, нерухоме майно, орендоване у ТОВ фірма "Астарта-Київ", використовувалося для зберігання нерозпроданого залишку цукру, виробленого з цукрового буряку врожаю 2014 року, та надання послуг зі зберігання цукру третім особам та його відвантаження. Крім того, позивач використовував гуртожиток, який є невід'ємною частиною майнового комплексу, для проживання працівників підприємства.

Так, на рахунку 26 «Готова продукці» позивачем відображено облік цукру власного виробництва, залишки якого у 2015 році зберігались на складах, що є основоною частиною орендованого приміщення.

Отже, позивачем у 2015 році здійснювалося використання даного майна у господарській діяльності товариства та отримання позивачем майна в оренду у ТОВ АФ "Добробут" відповідає меті та змісту господарської діяльності товариства.

Вказані документи були предметом перевірки, що підтверджується Додатком 4 до акту перевірки (т. 1 а.с. 97-100).

Колегія суддів враховує, що за наслідками відображення у бухгалтерському обліку підприємства господарських операцій з оренди нерухомого майна ТОВ фірма "Астарта-Київ" позивач сформував податковий кредит по Податковій декларації з ПДВ суб'єкта спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства.

Згідно з пунктом 209.1 статті 209 Податкового кодексу України резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Відповідно п. 209.5 статті 209 Податкового кодексу України платник податку, який придбаває сільськогосподарські товари/послуги в сільськогосподарського підприємства, який обрав спеціальний режим оподаткування, має право збільшити податковий кредит на суму сплаченого (нарахованого) податку в загальному порядку.

При цьому, за правилами пункту 209.7 статті 209 ПК України сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

Приписами підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 Податкового кодексу України визначено, що до виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, відносяться, в тому числі, товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

У разі якщо товари/послуги, основні фонди, виготовлені та/або придбані, використовуються сільськогосподарським підприємством частково для виготовлення сільськогосподарських товарів (послуг), а частково для інших товарів/послуг, то сума сплаченого (нарахованого) податкового кредиту розподіляється виходячи з питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів/послуг у загальній вартості усіх товарів/послуг, поставлених за 12 попередніх послідовних звітних (податкових) періодів.

У разі зміни напряму використання товарів/робіт, основних фондів платник податку проводить коригування податкового кредиту виходячи з вартості придбання товарів/послуг, балансової (залишкової) вартості основних фондів, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснено зміну напряму використання.

Таким чином, при визначенні напряму декларування сум податку на додану вартість визначальним є безпосереднє використання придбаних товарів/послуг у виробництві сільськогосподарської продукції.

У свою чергу, факт безпосереднього зв'язку використання придбаних товарів/послуг у виробництві сільськогосподарської продукції може бути встановлений з врахуванням якісних характеристик товарів/послуг, які б однозначно свідчили про призначення придбаних товарів/послуг для використання у виробництві сільськогосподарської продукції, відповідали б змісту цієї діяльності.

Оскільки майновий комплекс цукрового заводу та обладнання до нього за своїм призначенням та якісними характеристиками безпосередньо використовувались у межах господарської діяльності з виготовлення сільськогосподарської продукції, позивачем правомірно віднесено до складу податкового кредиту податкової декларації щодо спеціального режиму оподаткування ПДВ суми податку у загальному розмірі 3427400 грн.

Відповідно до пункту 209.2 статті 209 Податкового кодексу України, згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, нараховані платником суми податку у межах спеціального режиму оподаткування не підлягають сплаті до державного бюджету, а відтак, завищення позивачем податкового кредиту не призвело до заниження податкових зобов'язань зі сплати ПДВ, що підлягають нарахуванню та сплаті до державного бюджету.

За приписами підпункту 54.3.2. пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Оскільки податок за скороченою декларацією не підлягає перерахуванню до бюджету, відповідно, ці кошти не підпадають під поняття грошового або податкового зобов'язання позивача.

Подані ТОВ АФ "Добробут" декларації (її форма та порядок заповнення) не передбачають розрахунки з бюджетом, внаслідок чого податкові зобов'язання, які виникають за даними деклараціями не можуть визначатися як податкові (або грошові) зобов'язання до бюджету.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24.04.2013 №К/9991/66899/12 у справі за позовом ТОВ УГСП "Афіни" до Нижньосірогозької ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Оскільки платник податку перебуває на спеціальному режимі оподаткування, то за наслідками зменшення податкового кредиту за скороченою декларацією не виникне зобов'язання сплатити ПДВ до бюджету, а тому підстави для збільшення ТОВ АФ "Добробут" грошових зобов'язань зі сплати ПДВ по основному зобов'язанню на суму 3427400 грн. та нарахування штрафних санкцій в розмірі 856850 грн. - відсутні, у зв'язку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення в цій частині є неправомірним та підлягає скасуванню.

Щодо висновків перевірки з приводу нецільового використання ТОВ АФ "Добробут" грошових коштів зі спецрахунку на суму 424814,94 грн. за рахунок виплати заробітної плати та авансів працівникам підприємства, 1200000 грн. - за наслідками отримання послуг по експедируванню вантажів залізничним транспортом, наданих ТОВ "Українська транспортно-експедиторська компанія" та 1209648,62 грн. на оплату комісійної винагороди комісіонеру - ТОВ "Цукорагропром", колегією суддів встановлено наступне.

З 1 січня 2011 року відповідно до пункту 209.2 статті 209 Податкового кодексу України, згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 №11 затверджений Порядок акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3 вищевказаного Порядку сума ПДВ, що підлягає сплаті (перерахуванню) сільськогосподарським підприємством відповідно до податкової декларації за операціями з постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих виробничих потужностях, а також на давальницьких умовах, тобто різниця між сумою податкового зобов'язання за звітний (податковий) період та сумою податкового кредиту за такий період перераховується сільськогосподарським підприємством з поточного рахунка на спеціальний рахунок у строки, встановлені статтею 203 Кодексу для перерахування суми податку на додану вартість до державного бюджету.

Згідно пп. 209.15.1. п.209.15 ст.209 Податкового кодексу України, виробничі фактори, за рахунок яких сформовано податковий кредит: а) товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції. б) послуги, супутні постачанню сільськогосподарського товару, який вирощується, відгодовується, виловлюється або збирається (заготовлюється) безпосередньо платником податку: сіяння та саджання рослин, збирання врожаю, його брикетування чи складування, проведення інших польових робіт, включаючи внесення добрив та засобів захисту рослин; пакування та підготовка до продажу, у тому числі сушіння, очищення, розмелювання, дезінфекція та силосування сільськогосподарської продукції; зберігання сільськогосподарської продукції; вирощування, розведення, відгодівля та забій свійських сільськогосподарських тварин, застосування засобів захисту тварин, проведення протиепізоотичних заходів; отримання послуг з використання сільськогосподарської техніки, крім отримання її у фінансову оренду (лізинг); отримання послуг, супутніх веденню сільськогосподарської діяльності, а саме з питань оподаткування, бухгалтерської звітності та обліку, організації внутрішнього виробничого управління; знищення бур'яну та шкідливих комах, оброблення посівів і сільськогосподарських площ засобами захисту рослин, а також використання засобів захисту тварин; експлуатація меліоративних зрошувальних та осушувальних систем для посівних площ і сільськогосподарських угідь; розділ м'яса для товарної кондиції.

Таким чином, цільовим використанням акумульованих коштів зі спеціального рахунку є фінансування витрат сільськогосподарського підприємства, пов'язаних безпосередньо з веденням сільськогосподарської діяльності, тобто кошти використовуються для компенсації виробничих факторів та інших виробничих цілей.

Згідно пп. 1 п. 4 Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, сума податку на додану вартість, що акумулюється на спеціальному рахунку, не підлягає вилученню до державного бюджету і використовується сільськогосподарським підприємством відповідно до пункту 209.2 статті 209 Податкового кодексу України, а починаючи з 1 січня 2017 року перераховується на поточний рахунок сільськогосподарського підприємства.

У разі нецільового використання суми податку на додану вартість сільськогосподарське підприємство несе відповідальність відповідно до законодавства.

Згідно ведення бухгалтерського обліку до витрат на виробництво сільгосппродукції відносяться витрати на оплату праці та відрахування працівників, що зайняті безпосередньо на виробництві сільгосппродукції по закінченню кожного місяця і відображається на рахунках 23 класу. А витрати на оплату праці спеціалістів (ІТР) та службовців по закінченню року.

Витрати на заробітну плату і витрати на ЄСВ згідно до стандартів бухгалтерського обліку включаються в собівартість виробленої продукції.

Судом встановлено, що за рахунок коштів на спецрахунку ТОВ АФ "Добробут" сплатило заробітну плату працівникам, безпосередньо зайнятим виробництвом продукції рослинництва та тваринництва (агрономам, садівникам, рільникам, пастухам, дояркам, трактористам, комбайнерам, столярам, комірникам, механікам, електрикам та ін.), та заробітну плату працівникам, професій супутніх веденню сільськогосподарської діяльності, зокрема, з питань оподаткування, бухгалтерської звітності та обліку, організації внутрішнього виробничого управління (керівники, бухгалтери, інженер з нормування праці, робітник на низькокваліфікоованих ручних роботах та ін.).

В матеріалах справи містяться копії нарядів на відрядну роботу (для бригади) та копії табелю робочого часу з описом виконаної роботи працівниками позивача, які були безпосередньо зайняті виробництвом продукції рослинництва та тваринництва (т. 8 а.с. 238-250, т.9 а.с. 1-64).

За таких обставин, кошти у сумі 424814,94 грн. використані ТОВ АФ "Добробут" за цільовим призначенням так як сплачені на потреби, що відносяться до виробничих цілей підприємства. Відповідно ГУ ДФС у Полтавській області неправомірно застосовано штрафну санкцію, згідно до п.123.2 ст. 123 Податкового кодексу України, у розмірі 106203,74 грн.

Щодо доводів відповідача про нецільове використання ТОВ АФ "Добробут" грошових коштів зі спецрахунку на оплату вартості транспортно-експедиційних послуг, отриманих позивачем від ТОВ "Українська транспортно-експедиторська компанія" в розмірі 1200000 грн. та виплати комісійної винагороди ТОВ "Цукорагропром" в розмірі 1209648,62 грн., нарахування штрафних санкцій в сумі 300000 грн. та в сумі 302412,15 грн. відповідно, колегія суддів зазначає наступне.

У акті перевірки відображено висновок, на який відповідач посилається і у доводах апеляційної скарги про те, що транспортно-експедиційні послуги не відносяться до виробничих факторів, а тому безпідставно суми отримані по цій операції віднесені позивачем до податкового кредиту спецдекларації з ПДВ.

Так, судом встановлено, що у грудні 2015 року позивач та ТОВ "Українська транспортно-експедиторська компанія" мали фінансово-господарські взаємовідносини щодо надання позивачу послуг по експедируванню вантажів залізничним транспортом на підставі договору від 14.03.2013 №61/03-13, що підтверджується актами виконаних робіт, платіжними дорученнями на оплату послуг, копією звіту форми 50-сг за 2015 рік та оборотно-сальдовими відомостями за рах. 271 щодо наявності у позивача пшениці власного виробництва.

Факт вказаних перевезень підтверджено також копіями залізничних накладних на транспортування пшениці (т. 5 а.с.153-250, т. 6 а.с.1-8, 252, т.7 а.с. 16-101).

Вищевказані послуги придбані позивачем з метою транспортування власно вирощеної пшениці, від станцій Кобеляки, Ганнівка Південної залізниці до станції Одеса-порт згідно із договором транспортного експедирування від 14.03.2013 №61/03-13, що підтверджується матеріалами справи.

Також, матеріалами справи підтверджується, що між ТОВ АФ "Добробут" (комітент) та ТОВ "Цукорагропром" (комісіонер) 22.10.2012 укладено договір комісії №4ЦА/1012/05, згідно якого визначено, що комісіонер зобов'язується за дорученням комітента за комісійну плату здійснити в інтересах останнього від свого імені, але за рахунок комітента договір з продажу цукру (т.6 а.с.9-12).

Факт передачі позивачем власно виробленого цукру на комісію підтверджується видатковими накладними та актами інвентаризації цукру на складах ТОВ АФ "Добробут" за 2015 рік.

За результатами надання послуг з реалізації цукру ТОВ "Цукорагропром" було видано ТОВ АФ "Добробут" акти здачі-приймання робіт (надання послуг) за липень-грудень 2015 року, звіти комісіонера за липень-грудень 2015 року (т. 6 а.с. 13-68).

Також колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано будь-яких доказів встановлення наміру отримати за вищевказаними договорами інший результат, ніж отримання послуг щодо перевезення вантажу у позивача та укладення договору з продажу цукру.

Позивачем доведено виконання на його користь вищевказаних послуг, надано належним чином складені первинні документи по господарським операціям, докази оплати послуг.

Податковий орган також не надав доказів, що вказані операції мали фіктивний чи безтоварний характер, та не довів використання послуг не за призначенням об'єкту оподатковування.

Позивач є сільськогосподарським товаровиробником, основним видом діяльності якого, крім іншого, є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, виробництво цукру, оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.1 а.с.149-151).

Право на використання спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства підтверджено також свідоцтвом про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб'єкта спеціального режиму оподаткування ПДВ.

Пшениця, яка перевозилася ТОВ "Українська транспортно-експедиторська компанія" у перевіряємому періоді, була вирощена безпосередньо позивачем та ним безпосередньо реалізована покупцю, що підтверджується копією звіту про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2015 року.

Таким чином, отримані від ТОВ "Українська транспортно-експедиторська компанія", ТОВ "Цукорагропром" послуги безпосередньо пов'язані з виробництвом та реалізацією сільськогосподарської продукції позивача.

Отже, послуги транспортування пшениці від ТОВ АФ "Добробут" до покупців, надані ТОВ "Українська транспортно-експедиторська компанія", а також виплата комісійної винагороди ТОВ "Цукорагропром" правомірно віднесені до виробничих факторів та відображені позивачем у спеціальній (скороченій) декларації з податку на додану вартість.

Виходячи з наведеного, кошти в сумі 1200000 грн та 1209648,62 грн використано за цільовим призначенням, а тому дії відповідача щодо нарахування коштів в сумі 1200000 грн та 1209648,62 грн. + 25% штрафу (згідно до п.123.2 ст. 123 Податкового кодексу України) в розмірі 300000 грн та 302412,15 грн, відповідно, є неправомірними.

Таким чином, доводи відповідача щодо нецільового використання ТОВ АФ "Добробут" грошових коштів зі спецрахунку на виплату заробітної плати та авансів працівникам підприємства, за наслідками отримання послуг по експедируванню вантажів залізничним транспортом, наданих ТОВ "Українська транспортно-експедиторська компанія" та на оплату комісійної винагороди комісіонеру - ТОВ "Цукорагропром" є безпідставними, на їх обґрунтування податковим органом не надано належних та допустимих доказів.

Інших порушень правил формування податкового кредиту відповідачем не наведено, а судом не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 12 вересня 2016 року № було винесено відповідачем без урахування всіх обставин, які мали значення для його прийняття, тобто необґрунтовано, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

За приписами ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 КАС України.

Відповідач - суб'єкт владних повноважень, не довів правовірність та обґрунтованість винесення спірного рішення.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 01.03.2017р. по справі № 816/1668/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Подобайло З.Г. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 12.06.2017 р.