Справа № 812/1635/16
Суддя: С.М. Чиркін
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 червня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1635/16

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Чиркіна С.М.,

за участю

секретаря судового засідання Ларіної П.Є.,

та

представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - Артюхової Л.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 812/1635/16 за адміністративним позовом приватного підприємця ОСОБА_3 до Станично-Луганської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області про скасування рішення про застосування фінансових санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

26 грудня 2016 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов приватного підприємця ОСОБА_3 (далі -Позивач) до Станично-Луганської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області (далі - Відповідач), в якому Позивач просила скасувати рішення Відповідача від 16 червня 2016 року № 000094/12-6-12/НОМЕР_1 про накладення на приватного підприємця ОСОБА_3 фінансових санкцій у розмірі 6800,00 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що згідно із вимогами статей 61, 75, 80, 86, 116 ПК України Відповідач повинен здійснювати податковий контроль в порядку та спосіб, визначений законом, зокрема шляхом проведення в даному випадку фактичних перевірок з дотриманням прав суб'єкту контролю та приймати рішення про застосування санкцій на підставі об'єктивних даних, отриманих під час перевірки.

Стверджував, що Відповідачем порушені вимоги статей 61, 75, 80, 86, 116 ПК України в частині порушення порядку проведення перевірки, підстав, процедури прийняття та оформлення рішення про застосування санкцій.

Відповідач позов не визнав надав суду письмові заперечення (т.1 а.с. 107-108), у яких стверджував, що рішення про застосування штрафних санкцій від 16.06.2016 № 000094/12-16-12/НОМЕР_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, було прийнято на підставі матеріалів правоохоронних органів, де було встановлено порушення вимог пункту 1 статті 15-3 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів особам, що не досягли 18 років та згідно з абзацом 9 статті 17 Закону № 481/95-ВР застосовано до Позивача фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 6800,00 грн.

З посиланням на вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 02 червня 2003 року № 790 стверджував, що рішення про застосування санкцій може прийматись на підставі матеріалів, у тому числі правоохоронних, яким в даному випадку є протокол про адміністративне правопорушення від 18.03.2016 № 008637, складений співробітниками Національної поліції як належний доказ вчинення порушення норм Закону.

Зазначив, що у протоколі від 12.03.2016 співробітниками поліції було зазначено про встановлення правопорушення, а саме продаж барменом ОСОБА_4, яка працює у Позивача, пляшки пива об'ємом 2,5 літра та однієї пачки цигарок «Воnd» особі, яка не досягла 18 років - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, чим порушено статтю 15-3 Закону № 481/95-ВР.

У той же день були надані пояснення ОСОБА_4, яка визнала факт реалізації тютюнових виробів та алкогольних напоїв особі, яка не досягла 18 років та пояснила, що працювала на той час барменом у кафе-барі «ІНФОРМАЦІЯ_3», де здійснює підприємницьку діяльність Позивач.

Також були надані пояснення ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_2), учнем 11 класу Біловодської ЗОШ, який домовився з ОСОБА_5 про купівлю у кафе-барі «ІНФОРМАЦІЯ_3» пива та цигарок за сумісні кошти. Згідно його пояснень, ОСОБА_5 здійснив покупку однієї пачки цигарок «Воnd» за ціною 15 грн та пляшки пива за ціною 42 грн.

Додатково послався на лист Вищого адміністративного суду України від 14.11.2012 № 2379/12/13-12, в якому зазначено, що для спростування преюдиційних обставин, передбачених частиною першою статті 72 КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати до суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 86 КАС України. Стверджував, що Позивачем не надано доказів, щодо спростування матеріалів перевірки кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_3» 12 березня 2016 року.

Просив суд відмовити у задоволені позову.

В судовому засіданні представник позивача підтримав обставини, зазначені в позовній заяві, та наполягав на наступному. Протокол про адміністративне правопорушення був складений не в день виявлення правопорушення, а пізніше десь через тиждень, що свідчить про невідповідність часу складання протоколу та підтверджує неправомірність дій осіб, які склали адміністративний протокол. Стверджував, що всі обставини вигадані, а Відповідач їх прийняв та не перевірив

Представник позивача з посиланням на відомості, отримані ним з мережі Інтернет, стверджував, що особа, яка складала адміністративний протокол, знайома з покупцями та підіслала їх на закупку. Це замовне складання протоколів тобто працівник поліції підсилав своїх знайомих для закупівлі тютюнових виробів в кафе-барі «ІНФОРМАЦІЯ_3», підтасовував докази та впливав на свідки, а податковий орган не перевірив ці обставини та прийняв рішення

Зазначив, що ліцензія на право торгівлі алкогольними та тютюновими виробами видана керівником обласного рівня, а рішення про застосування штрафних санкцій прийнято керівником місцевого рівня, що, на думку представника позивача, суперечить вимогам пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790. Стверджував, що Відповідачем не дотримано процедуру прийняття рішення, оскільки рішення прийнято на підставі копій документів, які надійшли від правоохоронних органів, без проведення власної перевірки, за фактичної відсутності протоколу про адміністративне правопорушення від 18.03.2016 серії ЛГ № 008683, без урахування рішення Біловодського районного суду, яким скасовано рішення адміністративної комісії виконавчого комітету при Семікозівській сільській раді. Матеріали були ті самі і у податковій інспекції та у суду, але оцінені по різному.

Додатково зазначив, що Відповідачем не з'ясовано належність товару, оскільки в одному приміщені здійснюють підприємницьку діяльність ОСОБА_7 та ОСОБА_3 у яких фактично ОСОБА_4 не працює, яка за твердженням Відповідача здійснювала продаж алкогольних та тютюнових виробів неповнолітнім.

У судовому засіданні 16.05.2017 представник позивача додатково зазначив, що фактично засідання адміністративної комісії не проводилось, відповідно ОСОБА_4 на засідання не викликали, матеріали правоохоронних органів сфабриковані «зацікавленими» працівниками поліції. Також послався на порушення процедури прийняття рішення, передбаченої статтею 86 ПК України, в частині прийняття рішення без проведення перевірки та не дотримання 10-ти денного терміну після її проведення, стверджував, шо суд при вирішенні даної справи зобов'язаний врахувати рішення місцевого суду про скасування рішення адміністративної комісії.

В судовому засіданні представник відповідача на спростування доводів Позивача пояснив, що оскаржене рішення приймалось в межах повноважень, визначених діючим законодавством з урахуванням обставин, встановлених при досліджені матеріалів, які надійшли від правоохоронних органів, складених відносно ОСОБА_4, серед яких були копії рапорту, пояснень продавця та покупця, протоколу огляду місця події, ксерокопії паспортів неповнолітніх покупців, висновки, протокол про адміністративне правопорушення, рішення адміністративної комісії при виконавчому комітеті Семікозівської сільської ради, зазначені документи свідчили про порушення, тому було прийнято рішення про застосування фінансових санкцій.

Представник позивача стверджував, що не має необхідності викликати свідків бо предмет спору неправомірні дії Відповідача, а не матеріали перевірки.

Відповідач також наполягав на розгляді справи без виклику та допиту свідків.

Судом приймались заходи щодо повного об'єктивного розгляду справи, у тому числі шляхом витребування додаткових доказів та допиту свідків.

Сторони вважали за необхідне розглянути справу на підставі наданих сторонами доказів.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди відповідно до вимог частини третьої статті 2 КАС України перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини другої статті 71 КАС України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач - ОСОБА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_2 зареєстрована як фізична особа - підприємець за адресою: АДРЕСА_1, перебуває на обліку у Відповідача як платник податків.

З 01 січня 2011 року відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Повноваження Відповідача визначені у тому числі статтею 20 ПК України.

У відповідності до підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України, контролюючими органами України є органи державної податкової служби - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2. цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

З урахуванням викладеного та вимог статей 17, 18 КАС України, зазначена справа відносяться до юрисдикції адміністративних судів, оскільки учасником спору є суб'єкт владних повноважень (орган державної податкової служби, наділений публічно-владними повноваженнями).

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначено Законом України від 19.12.1995 № 481 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон України № 481).

12.03.2016 співробітниками Національної поліції Біловодського відділу був складений протокол огляду місця події, у якому зазначено, що під час огляду у кімнаті прийому громадян, де знаходився стіл і три стільця, на поверхні столу знаходилась пляшка 2,5 літри з етикеткою пиво «Світле пастеризоване «Жигулівське» запорізького розливу… пляшка з рідиною темного кольору запечатана… також на столі знаходилась запечатана коробка цигарок «Воnd», у пачці 20-ть цигарок з фільтром… (т.1 а.с. 110).

18.03.2016 співробітниками Біловодського ВП Головного управління Національної поліції в Луганській області складений протокол від 18.03.2016 серії ЛГ № 008637 про адміністративне правопорушення за ознаками правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 КУпАП України, у якому зазначено, що 12.03.2016 приблизно о 21 год. 30 хв. громадянка ОСОБА_4, в кафе-барі «ІНФОРМАЦІЯ_3» порушила правила торгівлі алкоголем та тютюновими виробами, а саме: продала неповнолітньому громадянину ОСОБА_5 алкогольне пиво «Жигулівське» 2,5 літра та пачку цигарок марки «Воnd». Протокол містить підпис ОСОБА_4 та відмітку, що із протоколом згідна (т.1 а.с. 114).

Зазначений протокол не містить інформації про пояснення порушника та вилучення речових доказів зокрема пива та цигарок.

Також були надані пояснення ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_2), учнем 11 класу Біловодської ЗОШ, який домовився з ОСОБА_5 про купівлю у кафе-барі «ІНФОРМАЦІЯ_3» пива та цигарок за спільні кошти. Згідно його пояснень ОСОБА_5 здійснив купівлю однієї пачки цигарок «Воnd» за ціною 15 грн та пляшки пива за ціною 42 грн (т.1 а.с. 112-113).

У поясненнях ОСОБА_5 від 12.03.2016, наданих на ім'я керівника Біловодського ВП ГУНП у Луганській області, зазначено, що він придбав у кафе-барі «ІНФОРМАЦІЯ_3» пиво «Жигулівське» об'ємом 2,5 літра та пачку цигарок «Воnd» у бармена - дівчини волосся білого кольору, гр. ОСОБА_4, яка неодноразово продавала йому пиво (т.1 а.с. 111).

Таким чином, пояснення неповнолітніх свідків доповнюють пояснення продавця ОСОБА_4, отримані під час перевірки, яка фактично визнавала факт реалізації тютюнових виробів та алкогольних напоїв особам без з'ясування їхнього віку. Незважаючи на загальні фрази в поясненнях, ОСОБА_4 зазначила, що працювала в кафе-барі «ІНФОРМАЦІЯ_3», отримувала заробітну плату в розмірі 1300,00 грн, була на роботі саме 12.03.2016 з 10-ї до 23-ї години (т.1 а.с. 113).

В порядку визначеному статтями 287-289 КУпАП адміністративний матеріал за даним фактом було направлено на розгляд адміністративної комісії.

На підставі зазначених матеріалів 05.05.2016 адміністративна комісія при виконавчому комітеті Семикозівської сільської ради прийняла рішення про призначення ОСОБА_4 адміністративного покарання у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн за правопорушення передбачене частиною другою статті 156 КУпАП (т.1 а.с. 117). У протоколі засідання адміністративної комісії зазначені пояснення ОСОБА_4 наступного змісту: «..ОСОБА_5 попрохав продати йому пиво та сигарети і вона не спитавши паспорта продала йому вказаний товар. Свою вину визнає повністю і в подальшому зобов'язується діяти відповідно до закону».

Судом були витребувані та долучені до справи матеріали перевірки по кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_3» на 62-х аркушах (далі - матеріали перевірки, т.1 а.с. 173-236).

На підставі зазначених матеріалів з посиланням на вимоги статей 15-3, 17 Закону України № 481, 16.06.2016 Відповідачем винесено рішення № 000094/12-16-12/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій до ФОП ОСОБА_3 у вигляді штрафу у розмірі 6800,00 грн за здійснення продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років (далі - Рішення № 94, т.1 а.с. 120).

Рішення № 94 є предметом спору у даній справі.

Відповідно до Порядку про застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій у тому числі можуть бути матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктом підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів (далі - Постанова № 790).

Таким чином, Відповідач мав право приймати рішення про застосування санкцій на підставі матеріалів, які надійшли від правоохоронних органів.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 15-3 Закону України № 481 забороняється продаж пива особам, які не досягли 18 років.

Частиною четвертою статті 15-3 Закону України № 481 передбачено, що продавець пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів, зобов'язаний отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні напої, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, паспорт або інші документи, які підтверджують вік такого покупця, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку.

У своїх поясненнях ОСОБА_4 зазначила, що при продажу пива та цигарок не перевіряла вік покупців. Неповнота пояснень ОСОБА_4 та відсутність певної конкретизації пов'язана з якістю опитування, але не спростовує факту продажу, більш того є фактичним визнанням зазначеного факту.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 790, та абзацу 9 частини другої статті 17 Закону України № 481 до суб'єктів господарювання за порушення вимог статті 15-3 цього Закону застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 6800,00 грн.

Частиною четвертою статті 17 Закону України № 481 визначено компетенцію органів, уповноважених застосовувати штрафні санкції за порушення норм цього Закону. Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою статті 17 Закону, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

Таким чином Відповідач мав повноваження на прийняття рішення про застосування фінансових санкцій.

Приписи статті 17 Закону України № 481 не встановлюють форми та вимог до рішень про застосування санкцій за порушення законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Такі норми містить Порядок № 790. Зокрема, додатком до цього Порядку визначено форму рішення про застосування фінансових санкцій, яке виноситься в разі виявлення порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Разом із тим відповідно до пункту 10 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України (Перехідні положення) нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, Державної податкової адміністрації України та інших центральних органів виконавчої влади, прийняті до набрання чинності цим Кодексом на виконання законів з питань оподаткування, та нормативно-правові акти, які використовуються при застосуванні норм законів про оподаткування (в тому числі акти законодавства СРСР), застосовуються в частині, що не суперечить цьому Кодексу, до прийняття відповідних актів згідно з вимогами цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, будь-які норми, що прийняті до набрання чинності Податковим кодексом України або одночасно з ним, можуть застосовуватися лише в частині, що не суперечить нормам цього Кодексу.

Зазначене стосується також і норм, які регулюють повноваження контролюючих органів у розумінні Податкового кодексу України.

У свою чергу згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, зокрема якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Наведена норма в імперативному порядку зобов'язує контролюючий орган визначити суму грошових зобов'язань за штрафними санкціями платникові податку в тому разі, якщо таким платником порушено норми законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на відповідний орган.

Таким чином, обов'язком контролюючих органів у розумінні Податкового кодексу України є визначення суми грошових зобов'язань у вигляді штрафних санкцій за порушення норм іншого, крім податкового, законодавства, якщо контроль за дотриманням відповідних норм покладений на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 58.1 статті 58 ПК України у разі, коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі, коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Приписи статті 17 Закону у розглядуваному контексті можуть застосовуватися лише в частині, що не суперечить нормам Податкового кодексу України. Тому форма та порядок направлення відповідних рішень визначаються нормами Податкового кодексу України.

При цьому окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не є безумовною підставою для скасування рішення, оскільки суд повинен з'ясувати всі обставини які мають значення для оцінки правомірності рішення Відповідача.

Представником позивача визнаний факт отримання оскарженого рішення Позивачем 19.11.2016, у зв'язку з незгодою була застосована процедура адміністративного оскарження, яка не мала для Позивача позитивного результату.

Згідно із пунктом 14.1.7 статті 14 ПК України оскарження платником податку податкового повідомлення - рішення про визначення сум грошового зобов'язання платника податків або будь-якого рішення контролюючого органу здійснюється в порядку і строки, які встановлені цим Кодексом за процедурами адміністративного оскарження, або в судовому порядку.

Статтею 102 ПК України врегульовано питання застосування строків давності визначення податкових зобов'язань, які становлять 1095 днів.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України встановлено, що з урахуванням строків давності платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення.

Таким чином Позивач скористалась своїм правом на оскарження рішення про застосування фінансових санкцій безпосередньо до суду.

Постановою Біловодського районного суду Луганської області від 30.06.2016 у справі № 408/3684/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Семикозівської сільської ради Біловодського району Луганської області був задоволений позов та скасовано постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Семикозівської сільської ради від 05.05.2016 про накладання на ОСОБА_4 адміністративного стягнення за частиною другою статті 156 КУпАП у вигляді штрафу (т.1 а.с. 39).

Дослідивши зміст Постанови Біловодського районного суду Луганської області від 30.06.2016 у справі № 408/3684/16-а, суд критично оцінює посилання Позивача на частину першу статті 72 КАС України та його вимогу про необхідність розцінювати цю Постанову як підставу, яка свідчить про встановлення певних обставин.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень Постанова у справі №408/3684/16-а від 30.06.2016 набрала чинності 02.08.2016. Тобто, на момент прийняття Відповідачем оскарженого рішення зазначена постанова не існувала та не могла бути врахована при його прийнятті.

Постанова від 30.06.2016 не містить обставин за якими можливо ідентифікувати спірні обставини, оскільки в описовій частині зазначено про рішення Біловодської селищної ради від 05.05.2016 (абзац 1-й ) та описова частина містить лише посилання на зміст позову. У мотивувальній частині Постанови зазначено наступне: «Не перевіривши вказані обставини, відповідач не дотримався положень статті 280 КУпАП щодо з'ясування усіх обставин справи, необхідних для правильного розгляду справи, тому оскаржувана постанова була винесена з порушенням закону, у зв'язку з чим позов є обґрунтованим, який слід задовольнити».

Таким чином, судом приймається до уваги лише факт скасування Постановою у справі № 408/3684/16-а від 30.06.2016 рішення адміністративної комісії при виконавчому комітеті Семикозівської сільської ради від 05.05.2016 про накладання на ОСОБА_4 адміністративного стягнення за частиною другою статті 156 КУпАП України, та враховується судом при вирішення справи разом із іншими доказами.

Оскільки на час прийняття Відповідачем рішення від 16.06.2016 № 94 була чинною постанова адміністративної комісії від 05.05.2016 про призначення ОСОБА_4 штрафу, та не була надана оцінка судом матеріалам правоохоронних органів, на підставі яких приймалось оскаржене рішення, суд вважає безпідставним посилання Позивача на зазначену Постанову Біловодського районного суду Луганської області.

Згідно із пунктом 5 Порядку № 790 підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій, у тому числі є матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Порядок № 790 не містить визначення «матеріали правоохоронних органів».

Системний аналіз пункту 5 Порядку № 790 свідчить, що повинна бути інформація про статус та дії суб'єкта господарювання щодо недотримання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Матеріали перевірки свідчать, що на адресу Відповідача від правоохоронних органів надійшли копії рапорту, пояснення продавця та покупця, протокол огляду місця події, ксерокопії паспортів неповнолітніх покупців, висновки, протокол про адміністративне правопорушення, рішення адміністративної комісії при виконавчому комітеті Семікозівської міської ради (т.1 а.с. 166-169, 216-235).

Згідно із інформацією, наявною в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, будівля кафе-бара «ІНФОРМАЦІЯ_3» за адресою: АДРЕСА_2 належить чоловіку Позивача - ОСОБА_8, та на підставі договору оренди від 20.01.2016 № 7 знаходиться у користуванні ОСОБА_3 (т.1 а.с. 189).

Таким чином, наявні у Відповідача на момент прийняття Рішення № 94 матеріали правоохоронних органів містили достатньо інформації про статус Позивача, здійснення нею підприємницької діяльності саме за адресою: АДРЕСА_2. Протокол про адміністративне правопорушення, протокол огляду місця події, складені за участю понятих, пояснення неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, та продавця ОСОБА_4 у сукупності містили достатньо інформації про фактичні обставини продажу алкогольних напоїв та цигарок неповнолітнім.

На виконання вимог статті 71 Позивачем не надана та відсутня у справі інформація стосовно причетності іншого суб'єкта підприємницької діяльності. Не було її у відповідача на момент прийняття оскарженого рішення.

Правова конструкція статей 15-3, 17 Закону України № 481, Порядку № 790, передбачає застосування фінансових санкцій за продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів особам, які не досягли 18-ти річного віку саме суб'єктом підприємницької діяльності, незалежно від відповідальності безпосереднього продавця.

На підтвердження цієї правової позиції свідчить також наявність окремої відповідальності за приписами статті 162 КУпАП. Зазначена відповідальність не лише є окремою, але розглядається за іншими правилами.

На користь цієї позиції свідчить також встановлені законодавством відмінності за видом відповідальності та суб'єктним складом.

Скасування Постановою Біловодського районного суду Луганської області від 30.06.2016 рішення адміністративної комісії при виконавчому комітеті Семикозівської сільської ради про притягнення до відповідальності не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог оскільки оцінюється разом з іншими доказами.

Відповідно до частини першої статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

З метою повного об'єктивного розгляду справи необхідно визначити також особу неповнолітнього, предмет продажу та факт продажу.

В порядку, визначеному статтею 35 КАС України, судом приймались заходи щодо виклику свідка ОСОБА_5, але останній в судове засіданні не прибув (т.2 а.с. 2, 3).

Згідно із пунктом 8 Порядку № 790 питання про застосування фінансових санкцій може розглядатися за участю представника суб'єкта господарювання на його вимогу або на вимогу органу, що прийняв рішення про застосування санкцій.

З огляду на встановлені вищезазначені обставини та вимоги пункту 8 Порядку № 790, за яким відсутній обов'язок Відповідача викликати суб'єкта господарювання для участі у розгляді зазначеного питання, суд критично оцінює посилання Позивача на направленні повідомлення ОСОБА_7 (т.1 а.с. 215).

Враховуючи думку учасників, які просили розглянути справу без допиту свідка, встановлені судом фактичні обставини та прийняті заходи з метою повного об'єктивного розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без допиту свідка.

Таким чином, в розумінні статей 69-72 КАС Україні Відповідачем надані об'єктивні дані на підтвердження правомірності прийнятого рішення.

Суд критично оцінює посилання представника позивача на «провокаційні дії» працівників правоохоронних органів, які начебто навмисно «підсилали» неповнолітніх покупців, своїх знайомих, оскільки на виконання вимог статті 71 КАС України Позивачем не надано з цього приводу належних та допустимих доказів, зокрема рішень уповноважених органів.

Враховуючи встановлені обставини, та фактичне визнання ОСОБА_4 факту виконання робіт, суд вважає, що відсутність трудового договору між ОСОБА_4 та Позивачем не звільняє останню від відповідальності.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Позивача є необґрунтовані, тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

У зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати здійсненні Позивачем не відшкодовуються.

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 07 червня 2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158, - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову приватного підприємця ОСОБА_3 до Станично-Луганської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області про скасування рішення № 000094/12-6-12/НОМЕР_1 від 16 червня 2016 року про накладення на приватного підприємця ОСОБА_3 фінансових санкцій у розмірі 6800,00 грн відмовити повністю.

Оригінали матеріалів перевірки повернути після набрання судовим рішенням законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови складено та підписано 13 червня 2017 року.

Суддя С.М. Чиркін