Справа № 805/1936/17-а
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

14 червня 2017 р. Справа № 805/1936/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Давиденко Т.В.

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2 районного відділу державної виконавчої служби міста

Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області

про зобовязання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 районного відділу державної виконавчої служби міста Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про зобовязання зняти обтяження з нерухомого майна, накладене на підставі договору іпотеки.

Доводи позовної заяви обґрунтовані тим, що відповідачем не здійснені передбачені ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дії щодо державної реєстрації припинення іпотеки на нерухоме майно, придбаного з прилюдних торгів.

Зазначає, що на нерухоме майно, яке прибдане 26.02.2013 року з прилюдних торгів та належить ОСОБА_1 на праві власності, накладене обтяження згідно договору іпотеки від 21.04.2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та АТ «Індустріально-Експортний Банк».

На підставі викладеного позивач просить зобовязати відповідача зняти обтяження з нерухомого майна, накладене на підставі договору іпотеки.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, суд розглядає справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи наведене, суд розглядає справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Пунктом 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

З аналізу зазначених норм Закону вбачається, що предметом адміністративного процесуального права є взаємовідносини у сфері, що складаються у звязку з реалізацією зацікавленими особами права на судовий захист.

Особливістю цих відносин є те, що вони повязані із реалізацією прав, свобод та інтересів субєктів у сфері публічно правових відносин і спрямовані на захист від порушень з боку публічної влади при здійсненні нею владних управлінських функцій.

Тобто, специфіку публічно правового спору визначають: субєктивний склад, підстави виникнення цього спору і тісне повязане з цим питання визначення меж повноважень адміністративного суду.

Що стосується кола субєктів публічно правового спору, то обовязковим його учасником є субєкт публічного управління, який є виразником державних і суспільних інтересів, носієм публічної влади, має особливий правовий статус, тому що наділений владними управлінськими функціями щодо обєктів управління.

Специфіка публічно правового спору обумовлена, також, його підставою: він виникає у випадку порушення субєктом публічного управління субєктивних публічних прав та інтересів громадянина або організації.

Особливістю правовідносин, що розглядаються адміністративними судами, є їх публічно правовий характер, повязаний із сферою реалізації публічної влади.

Тобто, суттєвою ознакою публічно правового спору є участь у справі субєкту владних повноважень, який виконує владні управлінські функції відносно інших субєктів і його рішення є обовязковими для виконання.

Як вбачається з позовної заяви, вона містить вимогу про зобовязання зняти обтяження з нерухомого майна, накладеного на підставі договору іпотеки.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі «Zand v. Austria» зазначив, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «всю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, який, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Статтею 114 Цивільного процесуального кодексу України визначена виключна підсудність позовів про зняття арешту з майна, відповідно до якої такі позови пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

З аналізу зазначеної норми Закону вбачається, що позовні заяви про зняття арешту з майна віднесені до виключної підсудності загальних місцевих судів та розглядаються за правилами цивільного процесуального законодавства.

Крім того, як встановлено судом, у спірних правовідносинах мова йде про зняття арешту з майна, яке знаходиться у приватній власності позивача.

Тобто у даному випадку має місце спір про право.

Згідно з ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Враховуючи те, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини щодо проведення державної реєстрації припинення іпотеки повязані із реалізацією позивачем права власності, Цивільним процесуальним кодексом України встановлена виключна підсудність позовів про зняття арешту з майна, суд зазначає, що даний спір не є публічно-правовим, а тому має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Крім того, суд зазначає, що спір про проведення державної реєстрації припинення іпотеки вирішує питання щодо права власності на нерухомість та, відповідно, такі позовні вимоги підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, що відповідає правовому висновку Верховного суду України, який зазначено у постанові від 29.03.2016р. у справі № 21-5430а15.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині проведення державної реєстрації припинення іпотеки не належать до юрисдикції адміністративних судів, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а повинні бути розглянуті відповідно до правил цивільного судочинства.

Згідно ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у справі відсутні ознаки публічно правового спору, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

Суд вважає за необхідне розяснити позивачу, що закриття провадження у справі з зазначених підстав не позбавляє його права звернутися до суду з позовною заявою в порядку цивільного процесуального законодавства.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, ст. 17, ст. 51, ст. 157, ст. 185, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про судовий збір», суд, -

У Х В А Л И В :

Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районного відділу державної виконавчої служби міста Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про зобовязання зняти обтяження з нерухомого майна, накладене на підставі договору іпотеки закрити.

Повернути ОСОБА_1 (Ідентифікаційний код НОМЕР_1) з Державного бюджету України сплачений судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн. сплачений згідно квитанції від 11.05.2017 року № 35126613.

Ухвала Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Давиденко Т.В.