Справа № 464/7915/16-а,2-а/464/38/17
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/1794/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Гінди О.М.
суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.
за участі секретаря судового засідання: Чопко Ю.Т.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 05 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора поліції взводу № 2 роти № 2 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Форостяка Івана Степановича, Управління патрульної поліції у м. Львові, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення, стягнення коштів,

встановив:

31.10.2016 ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до інспектора поліції взводу № 2 роти № 2 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Форостяка Івана Степановича, Управління патрульної поліції у м. Львові, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, в якому з уточненням позовних вимог, просила визнати незаконною та скасувати постанову серії ДР № 093796 від 18 жовтня 2016 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та стягнути з Державного бюджету України кошти, витрачені нею за оплату послуг примусового переміщення та зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику у розмірі 864,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що Правил дорожнього руху не порушувала, адже не здійснювала зупинку ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території та не створювала перешкод для руху іншим транспортним засобам. Вважає, що її транспортний засіб знаходився не в місці виїзду (заїзду) з прилеглої території, а на узбіччі, виїзд з прилеглої території був вільним для проїзду. Крім того, з порушенням вимог законодавства, відповідачем протиправно було тимчасово затримано автомобіль та за допомогою викликаного евакуатора примусово доставлений для зберігання на спеціальний майданчик, чим завдано їй матеріальної шкоди в розмірі 864 грн. Просить позов задовольнити у повному обсязі.
Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 05 січня 2017 року в задоволені позову відмовлено.
Із цією постановою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така є незаконною та необґрунтованою, так як винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 122 КУпАП, оскільки, нею припарковано автомобіль не на проїзній частині, а на узбіччі, що прямо дозволено законодавством. Крім того, при розгляді адміністративної справи і при винесенні постанови, інспектор поліції всупереч ст. 268 КУпАП не ознайомив її з матеріалами справи, відмовив у клопотанні про надання для ознайомлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а також не дослідив ні показів свідків, ні акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, ні інших доказів по справі, що стали підставою прийняття оскаржуваної постанови, чим грубо порушив ст. 279 КУпАП.
Позивач у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просить її задовольнити.
Відповідач інспектор поліції Форостяк І.С. та представник відповідача Департаменту патрульної поліції НПУ у судовому засіданні від 25.04.2017 апеляційну скаргу заперечили та просять відмовити у її задоволенні.
Представник відповідача ГУ Державної казначейської служби України у Львівській області у судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлений про його дату, час та місце, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, апеляційний розгляд справи проведено у його відсутності.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідка ОСОБА_2 , перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.
Судом першої інстанції встановлено, що 18 жовтня 2016 року інспектором поліції взводу № 2 роти № 2 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у м. Львові Форостяк І.С. винесено постанову серії ДР № 093796, якою на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП. Згідно постанови, позивач 18 жовтня 2016 року о 10 год 57 хв у м. Львові на вулиці Лазаренка, 11, керував автомобілем марки «Нуundai ЕІаntra» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснила зупинку ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, а саме 1 м, чим створила суттєву перешкоду для руху інших транспортних засобів, чим порушила п.15.9 (и) ПДР України.
Крім того, у цей же день, був складений інспектором поліції акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу позивача та такий примусово переміщений на спеціальний майданчик.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт порушення позивачем п.п. 15.9 (и) Правил дорожнього руху, за яке передбачена відповідальність частиною 3 статті 122 КУпАП є доведеним, а відтак інспектором УПП у м. Львові Фостяком І.С. правомірно винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та обґрунтовано накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн, а отже підстав для відшкодування матеріальної шкоди не має.
Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на таке.
Відповідно до пп. «и» п. 15.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі по тексту - ПДР), зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.
У свою чергу, за визначенням п.1.10 ПДР, зупинкою вважається припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).
Як встановлено ч. 3 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з приміткою до ст. 122 КУпАП, суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент його вчинення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмежень швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки і стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, - юридична або фізична особа, за якою зареєстровано транспортний засіб.
У відповідності до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Необхідною умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є доведеність факту вчинення адміністративного правопорушення даною особою та вина особи у його вчиненні.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У відповідності до ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, встановлених п. 15.9 (и) ПДР України, а саме, як зазначено в оскаржуваній постанові, позивач 18 жовтня 2016 року о 10 год 57 хв у м. Львові на вулиці Лазаренка, 11, керував автомобілем марки «Нуundai ЕІаntra» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснила зупинку ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, а саме 1 м, чим створила суттєву перешкоду для руху інших транспортних засобів.
Так, позивач у судовому засіданні пояснила, що вона припаркувала належний їй автомобіль на узбіччі вул. Лазаренка в м. Львові приблизно о 9 год та пішла на роботу. При цьому жодних знаків про те, що зупинка чи стоянка транспортного засобу заборонена не було.
Факт стоянки автомобіля позивача з 9 год підтвердив і допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 .
Повідомлення, яке надійшло від ОСОБА_4 на номер 102, щодо порушення ПДР, а саме припаркований автомобіль Хюндай перешкоджає проїзду спецтехніки на територію військової частини надійшло о 10 год. 30 хв. (а.с. 62).
Відповідно до п. 1.10 ПДР, стоянка припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.
Крім того, згідно п. 1.10 ПДР, прилегла територія територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише виїзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них. Проїзна частина елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів.
Згідно п.15.1 ПДР зупинка і стоянка транспортних засобів повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.
Відповідно до п.1.10 ПДР узбіччя - виділений конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташований з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів, крім випадків, передбачених цими правилами. Узбіччя може використовуватися для зупинки і стоянки транспортних засобів руху пішоходів, мопедів, велосипедів (за відсутності тротуарів пішохідних, велосипедних доріжок або у разі неможливості пересуватись по них), гужових возів (саней).
Оскільки автомобіль позивача був припаркований на узбіччі, не в місці виїзду з прилеглої до проїзної частини території, що підтверджується відеозаписом з місця події, який був переглянутий під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції, а також здійснено стоянку, а не зупинку транспортного засобу, отже суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_1 не порушено вимог п. 15.9 (и) ПДР, адже цей пункт регулює заборону зупинку транспортного засобу ближче 10 м від виїздів з прилеглої до проїзної частини території.
Крім того, перелік місць, де заборонена зупинка чи стоянка, наведений у п.п. 15.9 та п.п. 15.10 ПДР і є вичерпним.
У інших випадках обмеження на зупинку або стоянку автомобілів можуть вводитись засобами регулювання руху дорожніми знаками чи розмітками.
Як вбачається з матеріалів з справи та встановлено в судовому засіданні, у місці де здійснила позивач стоянку свого автомобіля, не було жодного дорожнього знаку чи розмітки, яка б забороняла зупинку чи стоянку транспортного засобу.
Згідно п. 1.10 ПДР перешкода для руху нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу.
Однак, матеріалами справи встановлено, що припаркований транспортний засіб позивача знаходився поза межами смуги руху та не рухався попутно в межах цієї смуги.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що інспектором не було доведено порушення позивачем п. 15.9 (и) ПДР, а отже в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення.
Беручи до уваги, що інспектором патрульної поліції при винесенні оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, всупереч вимогам ст. 280 КУпАП не з`ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, у вчиненні адміністративного правопорушення, в якому вона обвинувачується, суд апеляційної інстанції зазначає, що у спірних відносинах відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 122 КУпАП, що унеможливлює винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим оскаржувана позивачем постанова підлягає скасуванню.
Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що інспектором поліції було тимчасово затримано автомобіль позивача та прийнято рішення про примусове доставляння його для зберігання на спеціальний майданчик, що стверджується актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 18.10.2016 о 10 год 57 хв.
Відповідно до п. 13 Порядку за транспортування і зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1102, за транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці справляється плата у встановленому спільним наказом МВС, Мінфіну та Мінекономіки розмірі.
Як доказ на підтвердження понесених матеріальних витрат, до матеріалів справи позивачем долучені квитанції № 2354 від 21.10.2016 та № 2444 від 21.10.2016, щодо сплати ним коштів за транспортування та зберігання транспортного засобу всього на загальну суму 864 грн.
Згідно ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Як встановлено у судовому засіданні, Управління патрульної поліції у м. Львові є територіальним (відокремленим) підрозділом Департаменту патрульної поліції та не є юридичною особою.
Відповідно до п. 9 Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України 06.11.2015 № 73 (у редакції наказу Національної поліції України 31.10.2016 № 1114), Департамент патрульної поліції є юридичною особою публічного права, зокрема має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України.
Пунктом 10 цього Положення передбачено, що Департамент патрульної поліції є органом, що фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що кошти на відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 864 грн, понесених позивачем у зв`язку з затриманням транспортного засобу, належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України територіальним підрозділом якого є Управління патрульної поліції у м. Львові. Представник Колодійчук О.В. брала участь у судових засіданнях суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції на підставі довіреностей № 87 від 01.07.2016 та № 202 від 03.01.2017, виданих Департаментом патрульної поліції Національної поліції України.
Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Понесення позивачем судових витрат у розмірі 606, 32 грн, підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією № 264 від 24.02.2017.
Оскільки судом апеляційної інстанції позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора поліції взводу № 2 роти № 2 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Форостяка Івана Степановича про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення задоволено, то документально підтверджені судові витрати позивача також мають бути присуджені за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, службовою особою якого є інспектор поліції взводу № 2 роти № 2 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Форостяк Івана Степановича.
Враховуючи те, що постанова суду першої інстанції прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її скасування та прийняття нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Сихівського районного суду м. Львова від 05 січня 2017 року у справі № 464/7915/16-а скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову інспектора поліції взводу № 2 роти № 2 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Форостяка Івана Степановича серії ДР № 093796 від 18 жовтня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП ОСОБА_1 та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн (п`ятсот десять гривень).
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 864 грн (вісімсот шістдесят чотири гривні) та понесені витрати на сплату судового збору в сумі 606, 32 грн (шістсот шість гривень тридцять дві копійки).
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.
На постанову протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Постанова у повному обсязі складена та підписана 12.06.2017.