Справа № 805/1095/17-а
Суддя: Чебанов Олександр Олегович
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кониченко О.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року справа № 805/1095/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чебанова О.О., суддів: Сіваченка І.В., Шишова О.О., при секретарі судового засідання Куленко О.Д., за участю представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Маріупольський графітовий комбінат» на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2017 року у справі № 805/1095/17-а за позовом Публічного акціонерного товариства «Маріупольський графітовий комбінат» до Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, третя особа Орджонікідзевське відділення Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.08.2016 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Маріупольський графітовий комбінат» (далі позивач) звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (далі відповідач), третя особа Орджонікідзевське відділення Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.08.2016 № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2017 року у справі № 805/1095/17-а у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову місцевого суду скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, зазначив, що 02 вересня 2016 року ПАТ Маркограф отримало від Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 29.08.2016 року про зобовязання сплатити штраф у сумі 32304,86 грн. та № НОМЕР_1 від 29.08.2016 року про зобовязання сплатити штраф у сумі 17091,17 грн. Відповідно до акту перевірки № 775/05-83-12-12-1/05394618 від 18.08.2016 року було встановлено, що позивач порушив строк сплати грошового зобовязання з земельного податку з юридичних осіб. Позивач ознайомившись з податковими повідомленнями-рішеннями вважає їх безпідставними, протиправними та такими, що підлягають скасуванню, з огляду на те, що товариство у відповідності до приписів Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції № 1669-VII від 02.09.2014 року є звільнене від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Разом з апеляційною скаргою на адресу Донецького апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання Публічного акціонерного товариства «Маріупольський графітовий комбінат», в якому висловлено прохання провести судове засідання по справі № 805/1095/17-а в режимі відеоконференції, проведення якої доручити Господарському суду м. Києва за адресою: вул. Б. Хмельницького, буд. 44-В, м. Київ, 01030.

Керуючись ч. 1-3 ст. 122-1 Донецький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 22.05.2017 задовольнив зазначене клопотання.

Апеляційний розгляд справи здійснювався із застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу та в режимі відеоконференції відповідно до ст.ст. 41, 122-1 КАС України.

Представники позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, постанову суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - Публічне акціонерне товариство Маріупольський графітовий комбінат (ПАТ Маркограф) зареєстровано в якості юридичної особи, включено до ЄДРПОУ за № 05394618, знаходиться на податковому обліку Орджонікідзевського відділення Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області.

Як вбачається з позовної заяви та підтверджено матеріалами справи, посадовими особами відповідача проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ПАТ Маріупольський графітовий комбінат з питання своєчасності сплати узгодженого податкового зобов'язання по земельному податку з юридичних осіб за березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2015 року, січень, лютий та березень 2016 року за результатами чого складено акт № 775/05-83-12-12-1/05394618 від 18.08.2016 року.

Згідно висновків акту перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України щодо несвоєчасної сплати самостійно визначеного ПАТ Маріупольський графітовий комбінат податкового зобов'язання з земельного податку з юридичних осіб за березень 2015 року з затримкою на 31 та 52 календарних днів, за квітень 2015 року з затримкою на 24 та 31 календарних днів, за травень 2015 року з затримкою на 13 та 30 календарних днів, за червень 2015 року з затримкою на 18 календарних дня, за липень 2015 року з затримкою на 9 календарних дня, за серпень 2015 року з затримкою на 29 календарних дня, за вересень 2015 року з затримкою на 3 та 11 календарних днів, за жовтень 2015 року з затримкою на 3 календарних дня, за листопад 2015 року з затримкою на 85 календарних дня, за грудень 2015 року з затримкою на 54 та 72 календарних дня, за січень 2016 року з затримкою на 41 та 42 календарних дня, за лютий 2016 року з затримкою на 13 та 29 календарних дня, за березень 2016 року з затримкою на 12 календарних днів.

На суму несвоєчасно погашених податкових зобов'язань з плати за землю в автоматизованому режимі нараховано штраф згідно п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України.

Позивач не погодившись з висновками акту перевірки надав до відповідача заперечення від 29 серпня 2016 року № 382.

Відповідач листом від 31.08.2016 року за № 29804/10/05-83-12-113 надав відповідь на заперечення, відповідно до якої зазначив, що висновки акту перевірки є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам.

29 серпня 2016 року відповідачем складено податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 29.08.2016 року про зобовязання сплатити штраф у розмірі 17091,17 грн. та № НОМЕР_2 про зобовязання сплатити штраф у розмірі 32304,86 грн.

Позивач не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями звернувся до Головного управління Держаної фіскальної служби України зі скаргою від 15.11.2015 року № 458, яка залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін (рішення від 16.01.2017 року № 858/6/99-99-11-08-01-25).

Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХIII Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 269.1.1 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та в силу вимог підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Підпунктом 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 Податкового кодексу, визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (п.274.1 ст. 274 ПК України).

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Відповідно до п.286.2 ст.286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому ст.46 ПКУ, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обовязку подання щомісячних декларацій.

16 лютого 2015 року позивачем засобами електронного звязку до відповідача було подано податкову декларацію з плати за землю за 2015 рік, де самостійно визначено річну суму податкового зобовязання у розмірі 364256,77 грн. з помісячною оплатою з січня по листопад 2015 року у розмірі 30354,73 грн. та у грудні 2015 року у розмірі 30354,74 грн.

28 січня 2016 року позивачем засобами електронного звязку до відповідача було надано податкову декларацію з плати за землю за 2016 рік, де самостійно визначено річну суму податкового зобовязання у розмірі 521978,50 грн. з помісячною оплатою з січня по листопад 2016 року у розмірі 43498,21 грн. та у грудні 2016 року у розмірі 43498,19 грн.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Згідно з пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, зі змінами та доповненнями, передбачена можливість встановлення податкової пільги.

Згідно із п. 30.1 ст. 30 Податкового кодексу України податкова пільга це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обовязку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених п. 30.2 ст. 30 ПКУ.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, обєкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (п. 30.2 ст. 30 ПКУ).

Відповідно до п. 30.9 ст. 30 Податкового кодексу України податкова пільга надається шляхом, зокрема звільнення від сплати податку та збору.

Податкові пільги, порядок та підстави їх надання встановлюються з урахуванням вимог законодавства України про захист економічної конкуренції виключно Податковим кодексом України, рішеннями Верховної Ради Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування, прийнятими відповідно до ПКУ (п. 30.5 ст. 30 ПКУ).

Указом Президента України від 14.04.2014 №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції від 02.09.2014 № 1669-VІІ.

Згідно з абз.2 ст. 1 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції визначено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14.04.2014 № 405/2014.

Розпорядженням від 30.10.2014 № 1053-р Кабінету Міністрів України Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Місто Маріуполь віднесено до переліку населених пунктів, на території яких проводилася АТО.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, проте, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/18327/14 від 26 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року, розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року визнано нечинним.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України К/800/19383/15 від 28.07.2015 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших населених пунктів, також є м. Маріуполь.

Статтею 6 Закону №1669 передбачено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено субєктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Статтею 7 Закону № 1669-VII встановлено, що на період проведення антитерористичної операції скасовано орендну плату за користування державним та комунальним майном субєктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

При цьому, статтею 10 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно положень ст. 101 Податкового кодексу України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг. Під терміном безнадійний розуміється: податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Також, згідно з пп. 4 п. 2.1 р. ІІ Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України 10.10.2013 № 577, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 за № 1844/24376, (далі - Порядок № 577) під терміном безнадійний податковий борг слід розуміти: податковий борг платника податків, що виник унаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). Такий факт непереборної сили підтверджується, зокрема, Торгово-промисловою палатою України - про настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території України.

Також, згідно з п. п. 3.1, 3.2 розділу ІІІ Порядку № 577, визначення сум безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню органами доходів і зборів, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів (далі - ІС) станом на день виникнення безнадійного податкового боргу; днем виникнення безнадійного податкового боргу вважається: у випадку, визначеному в підпункті 4 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, - день, що настає за граничним терміном погашення грошових зобов'язань за період, на який припадає дата, зазначена в документі, що засвідчує факт непереборної сили.

У випадках, передбачених підпунктом 4 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, платник податків звертається до органу доходів і зборів за місцем обліку безнадійного податкового боргу та/або за місцем обліку такого платника з письмовою заявою, в якій зазначаються суми податків та зборів, що підлягають списанню. До заяви обов'язково додаються документи, зазначені в підпункті 4 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, які підтверджують, що податковий борг вважається безнадійним (п. 4.1 розділу IV Порядку № 577).

Тобто, документом-підставою для прийняття керівником (заступником керівника) контролюючого органу рішення про списання безнадійного боргу, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), є відповідний сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати України, що засвідчує настання форс-мажорних обставин у податкових правовідносинах та використовується при списанні безнадійного податкового боргу відповідно до статті 101 Податкового кодексу України.

Позивачем до суду сертифікату Торгово-промислової палати України, як доказу настання для нього форс-мажорних обставин у податкових правовідносин не надано, як і не надано було його до податкового органу, а також не було самого звернення до ТППУ з приводу отримання такого сертифікату. Крім того, доказів звернення до відповідача з заявою про списання безнадійного боргу з плати за землю до суду також не надано.

Як вже зазначалось раніше, позивачем було подано податкові декларації з плати за землю за 2015 та 2016 року, в яких самостійно визначено грошові зобов'язання.

При цьому, у відповідності до п.56.11 ст. 56 Податкового кодексу України, самостійно визначене платником податків грошове зобов'язання, не підлягає оскарженню.

Згідно п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Доказів подання уточнюючого розрахунку про зменшення задекларованої суми податкового зобов'язання позивачем до суду не надано.

Відповідно до вимог п. 38.1 ст. 38 Податкового Кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

За приписами п.37.3 ст. 37 Податкового Кодексу України підставами для припинення податкового обов'язку, крім його виконання, є: ліквідація юридичної особи; смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; скасування податкового обов'язку у передбачений законодавством спосіб.

Позивачем не надано доказів на підтвердження припинення спірного податкового обовязку щодо сплати земельного податку, у встановлений законом спосіб.

Таким чином, позивач хоча й мав право на пільгу з плати за землю, як платник що знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, нею не скористався, оскільки самостійно подав до податкового органу декларації за повною ставкою податку за спірний період часу.

Відповідно до норм діючого законодавства підставою до застосування штрафної санкції згідно до податкового повідомлення-рішення є порушення п. 287.3 ст. 287 Податкового Кодексу України за що на підставі статті 126 Податкового кодексу України, застосовано штраф.

Згідно статті 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Щодо посилання позивача на Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014 року № 71-VIII, колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно пунктом 3 Прикінцевих положень вказаного Закону встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Проте, вказані доводи позивача не спростовують самого факту встановлення зазначеного порушення та не є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення.

Крім того, акт перевірки є лише носієм доказової інформації та проведення такої перевірки відповідачем чи ні, не звільняє позивача від виконання належним чином податкових обовязків

Відповідно, проведена перевірка за підсумками чого було складено акт перевірки не порушує права платника податку з огляду на те, що висновки, викладені в акті податкової перевірки, не є обов'язковими ані для платника податків, ані для керівника контролюючого органу, оскільки податковим органом рішення про застосування штрафу приймається лише в разі наявності податкових порушень.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен повинен сплачувати податки і збори у порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання, є податковим боргом платника податків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкові повідомлення-рішення від 29.08.2016 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, якими позивачу визначено суму штрафної санкції у загальному розмірі 49396,03 грн., є законними та обґрунтованими, підстави для їх скасування відсутні, а доводи позивача не спростовують правомірності рішення суб'єкта владних повноважень, у зв'язку з чим у задоволені позовних вимог повинно бути відмовлено.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 11, 24, 41, 122-1, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Маріупольський графітовий комбінат» на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2017 року у справі № 805/1095/17-а залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2017 року у справі № 805/1095/17-а залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після складення у повному обсязі.

У повному обсязі ухвала складена 14.06.2017.

Головуючий суддя О.О. Чебанов

Судді І.В. Сіваченко

ОСОБА_5