Справа № 2-а-12638/09/1570
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2012-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2012 р.Справа № 2-а-12638/09/1570

Категорія:12.3Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1,
судді ОСОБА_2,
судді ОСОБА_3

(у звязку з неприбуттям у судове засідання сторін, справа

розглядається в порядку п.2 ч.1 ст.197 КАС України )

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Одеська обласна державна адміністрація, Головне управління державного казначейства України в Одеській області, про визнання розпорядження протиправним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно позовних вимог, які уточнювались в ході розгляду справи, ОСОБА_4 просить визнати незаконним розпорядження в.о. голови Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_5 від 27.10.2008р. №100/К-2008 про її звільнення; поновити її на посаді заступника голови Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.11.2008 року по день винесення рішення, моральну шкоди в сумі 5000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 250 грн..

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14.12.2011р. позов задоволено частково. Суд визнав незаконним розпорядження в.о. голови Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_5 від 27.10.2008р. №100/К-2008 про звільнення позивача, а в решті позовних вимог відмовив.

Частково не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поновлення на її роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, та винести нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не є законним та обґрунтованим, і винесено без з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, без належного дослідження та оцінки наданих суду доказів, із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів знаходить, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції про визнання незаконним розпорядження в. о. голови Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_5 від 27.10.2008р. №100/К-2008 про звільнення позивача з посади заступника голови, керівника управління агропромислового розвитку Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області не оскаржується сторонами в апеляційному порядку.

Предметом апеляційного перегляду є зазначене судове рішення лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поновлення позивача на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди.

Також не є предметом апеляційного оскарження і рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач була призначена на посаду заступника голови, керівника управління агропромислового розвитку Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області 11 березня 2005 року наказом №43/к-2005.

Розпорядженням в.о. голови Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_8 від 27 жовтня 2008 року №100/К-2008 позивача звільнено з посади заступника голови, керівника управління агропромислового розвитку Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області у звязку із скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України.

В цьому розпорядженні зазначено, що скорочення проводиться на підставі розпорядження в.о. голови Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області від 25.04.2008 року №516/А-2008 «Про затвердження структури районної державної адміністрації, розподіл основних обовязків та галузей народногосподарського комплексу, сфер соціально-економічного, політичного, культурного життя Роздільнянського району між головою райдержадміністрації та його заступниками для здійснення власних делегованих повноважень виконавчої влади».

08.07.2008 року позивач була попереджена про наступне скорочення із наданням їй пропозиції щодо працевлаштування на посаду заступника голови Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області.

Оцінивши надані сторонами копії письмової пропозиції позивачу щодо її працевлаштування за вих.№57-в від 07.07.2008р., які мають певні відмінності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на час звільнення позивача не було її згоди на зайняття запропонованої посади.

Звільнення позивача проведено із погодженням з Одеською облдержадміністрацією, але без погодження із Кабінетом Міністрів України.

Посилаючись на ст.10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»№ 586-XIV від 09.04.1999 р. та п.4, 8 «Порядку розгляду питань, пов'язаних з призначенням на посаду та звільненням з посади керівників органів виконавчої влади, урядових органів, державних підприємств та їх об'єднань», затвердженого 26 червня 2007 року постановою Кабінету Міністрів України №880, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем порушено порядок звільнення позивача, так як не було погодження звільнення з Кабінетом Міністрів України, а тому розпорядження №100/К-2008 про звільнення позивача є неправомірним та підлягає скасуванню.

Відмовляючи позивачу у поновленні на посаді, суд першої інстанції послався на те, що, по-перше - згоди позивача на переведення її на іншу посаду на час звільнення не було; по-друге - на даний час змінилась процедура призначення на зазначену посаду, для якої необхідно погодження Одеської обласної державної адміністрації, якого не має на даний час; а по-третє - на посаду голови Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області призначено іншу особу, а відповідно до ст.10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»№586-XIV від 09.04.1999р. перші заступники та заступники голів місцевих державних адміністрацій заявляють про припинення своїх повноважень новопризначеним головам місцевих державних адміністрацій у день їх призначення.

У задоволенні позовних вимог про стягання середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції відмовив з тих підстав, що такі вимоги можуть бути задоволені лише в разі поновлення на роботі.

В стягненні на користь позивача моральної шкоди суд першої інстанції відмовив, визнавши такі вимоги необґрунтованими та не підтвердженими доказами.

Апеляційна інстанція не погоджується з доводами суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Відновлення порушеного права на працю здійснюється судом шляхом поновлення незаконно звільненого на попередньому місці роботи.

Неможливість поновлення на попередньому місці роботи можлива лише при ліквідації підприємства, установи, організації, де працював незаконно звільнений працівник.

У разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Одночасно орган, який розглядає трудовий спір, визнає працівника таким, якого було звільнено за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу (ст.241-1 КЗпП).

Оскільки Роздільнянська районна державна адміністрації, в якій до звільнення працювала позивач, ліквідована не була, то визнавши звільнення позивача незаконним, суд першої інстанції повинен був поновити позивача на роботу в Роздільнянську райдержадміністрацію саме на ту посаду, з якої позивач була звільнена.

При цьому можливі зміни в організації роботи відповідача, як-то: скорочення чисельності або штату працівників, зміни за посадами, які могли відбутися вже після звільнення позивача, будуть вимагати від відповідача приведення роботи позивача у відповідність до проведених змін із дотриманням приписів Кодексу законів про працю.

Зміни в процедурі призначення на посаду заступника голови райдержадміністрації та призначення на посаду голови Роздільнянської райдержадміністрації іншої особи не можуть бути перешкодою для поновлення позивача на роботі.

Колегія суддів також звертає увагу на наступне.

За приписами пункту 19 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.»

Як вже зазначено вище, звільнення позивача за п.1 ст.40 КЗпП відбулось на підставі розпорядження в.о. голови Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області №516/А-2008 від 25.04.2008р. «Про затвердження структури районної державної адміністрації, розподіл основних обовязків та галузей народногосподарського комплексу, сфер соціально-економічного, політичного, культурного життя Роздільнянського району між головою райдержадміністрації та його заступниками для здійснення власних делегованих повноважень виконавчої влади».

Цим розпорядженням було затверджено структуру райдержадміністрації (п.1), перейменований відділ регіонального розвитку, містобудування та архітектури в відділ архітектури та містобудування (п.2), скорочений сектор взаємодії з правоохоронними органами, мобілізаційної, оборонної та режимно-секретної роботи апарату (п.3) та утворений відділ з аналогічним найменуванням (п.4).

Згідно структури Роздільнянської районної державної адміністрації, яка є додатком до розпорядження №516/А-2008 від 25.04.2008р., та затвердженого цим розпорядженням розподілу функціональних обовязків між головою та заступниками, в штат Роздільнянської районної державної адміністрації введено 4 посади заступників голови, а саме: перший заступник голови з питань життєзабезпечення та виробничої сфери, заступник голови з гуманітарних питань, заступник голови з питань агропромислового розвитку, заступник голови - керівник апарату.

З наведеного слідує, що відповідно до розпорядження №516/А-2008 від 25.04.2008р. посада заступника голови райдержадміністрації з питань агропромислового розвитку, яку займала до звільнення позивач, залишилась в структурі райдержадміністрації і не скорочувалась.

Відповідно до штатного розпису Роздільнянської райдержадміністрації, затвердженого головою Одеської обласної адміністрації 27.05.2010р. (т.1 а.с.220), штат цієї адміністрації містить наступні посади керівників: голова райдержадміністрації, перший заступник, заступник голови, керівник апарату. Також цим штатним розписом окремо передбачена посада керівника управління агропромислового розвитку.

Аналіз долучених до справи документів свідчить про те, що розпорядження №516/А-2008 від 25.04.2008р. не передбачало скорочення посади заступника голови Роздільнянської райдержадміністрації, до функцій якого віднесені питання агропромислового розвитку, і фактичного скорочення такої посади не відбулось.

Отже, у відповідача не було підстав для звільнення позивача за п.1 ст.40 КЗпП.

Введення в штат Роздільнянської райдержадміністрації окремої посади керівника управління агропромислового розвитку не є скороченням посади заступника голови райдержадміністрації з питань агропромислового розвитку, яку займала позивач.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»посадові особи місцевих державних адміністрацій є державними службовцями, їх основні права, обов'язки, відповідальність, умови оплати праці і соціально-побутового забезпечення визначаються Законом України "Про державну службу".

Звільнення державних службовців здійснюється з загальних підстав, які передбачені Кодексом законів про працю України, а також з підстав, які визначені у ст..30 Закону України "Про державну службу".

Поновлення на роботі незаконно звільненого державного службовця здійснюється із дотриманням приписів Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Виходячи з встановлених фактичних обставин справи та наведених приписів Кодексу законів про працю України, судова колегія приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про поновлення на її посаді заступника голови Роздільнянської райдержадміністрації з питань агропромислового розвитку.

Згідно ч.2 ст.235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, у суду є всі підстави для прийняття рішення про виплату позивачу середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В ході розгляду справи позивач декілька раз уточнювала суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яку просила стягнути з відповідача, і в останнє визначила її в своїй заяві від 09.12.2010р. в розмірі 84557,16 гр. за період з 28.10.2008р. по 09.12.2010р..

При винесенні рішення про виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абз.3 п.2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Ураховуючи, що звільнення позивача відбулося з 28 жовтня 2008 року, то середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за вересень та серпень 2008 року.

Відповідно до п.5 розд. IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз.3 п.8 Порядку).

Судом встановлено, що після звільнення з посади заступника голови Роздільнянської районної державної адміністрації позивач не була працевлаштована до 11 березня 2011 року, а з цього числа і по день винесення даної постанови позивач працює головним спеціалістом з контролю за використанням та охороною земель у відділі Держкомзему у Роздільнянському районі Одеської області.

Виходячи з даних про отримані позивачем виплати за місцем роботи за шість місяців до звільнення, які наведені в довідці Роздільнянської райдержадміністрації від 26.01.2011р., суд апеляційної інстанції встановив, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 28.10.2008р. по 10.03.2011р. включно становить 92222,37 грн..

Враховуючи, що позивач з 11.03.2011р. працює, то в даному випадку суду необхідно вирішити питання про стягнення компенсації за час виконання позивачем нижчеоплачуваної роботи, для чого необхідно порівняти середній заробіток за попередньою посадою із заробітком за новою посадою.

Так, середній заробіток, який би отримала позивач за період з 11.03.2011р. по день винесення даної постанови (20.03.2012р.), працюючи на посаді заступника голови Роздільнянської районної державної адміністрації, складає 36047,70 грн..

Виходячи з даних довідки Держкомзему у Роздільнянському районі від 15.03.12р. №19-19-05/842, сума заробітної плати позивача за період з 11.03.2011р. по 20.03.2012р. на посаді головного спеціалісту відділу Держкомзему у Роздільнянському районі складає 30060,60 грн..

Отже, розмір компенсації за час виконання позивачем нижчеоплачуваної роботи з 11.03.2011р. по 20.03.2012р. складає 5987,10 грн. (36047,7 -30060,6).

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.10.2008р. по 10.03.2011р. в сумі 92222,37 грн. та компенсація за виконання позивачем нижчеоплачуваної роботи з 11.03.2011р. по 20.03.2012р. в сумі 5987,10 грн..

При вирішені позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відмовляючи у задоволені цих позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що є не зрозумілим з чого складається визначена позивачем сума 5000 грн., та в чому полягає порушення нормальних життєвих звязків та неможливість провадження позивачем. активного громадського життя.

Апеляційний суд не погоджується з такою позицією суду першої інстанції, оскільки незаконне звільнення з роботи є порушенням конституційного права позивача на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею. Такі дії відповідача безумовно завдають позивачу душевних та психічних страждань, оскільки порушують нормальну життєдіяльність позивача, позбавляють її матеріальних засобів для існування та вимагають від позивача зусиль по відновленню порушених трудових прав.

Враховуючи характер допущенного відповідачем порушення прав позивача, його тривалість та витрачених позивачем зусиль на відновлення своїх прав, апеляційний суд вважає розумним та справедливим розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в сумі 3000 грн.

На підставі всього вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи та винесенні рішення в частині відмови у задоволенні адміністративного позову порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. За таких обставин судове рішення в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про часткове задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.195, ст.197, п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст.207, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2011 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди скасувати, та винести в цій частини позовних вимог нову постанову.

Поновити ОСОБА_4 на посаді заступника голови Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області з питань агропромислового розвитку.

Стягнути з Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 92222 (девяносто дві тисячі двісті двадцять дві) гривні 37 коп. та компенсацію за виконання нижчеоплачуваної роботи в сумі 5987,10 грн. (пять тисяч девятсот вісімдесят сім.) гривень 10 коп. з відрахуванням обовязкових платежів.

Стягнути з Роздільнянської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_4 3000 (три тисячі) гривень в якості відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

В іншій частині постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2011 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:
Судді: