Справа № 2-а-11305/09/1570
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2012-02-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2012 р.Справа № 2-а-11305/09/1570

Категорія:8.2.6Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

при секретарі Загоруйко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2010 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженої відповідальністю "Південна лінія" до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2009 року ТОВ "Південна лінія" звернулось з вищевказаним адміністративним позовом та просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси №/0 від 08.09.2009 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вклад фізичної особи у вигляді майна (що знаходиться у власності такої особи) до статутного фонду юридичної особи резидента є придбанням такою фізичною особою права власності на частку (пай) у статутному фонді такої юридичної особи, тобто є витратами, понесеними у звязку із придбанням інвестиційного активу, і не є доходом згідно нормам п. 1.2 ст. 1 Закону «Про податок з доходів фізичних осіб» та не відноситься до операцій з купівлі-продажу майна відповідно до норм ст. 11 та 12 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб». Відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення, на думку позивача, є протиправним, у звязку із чим позивач звернувся до суду.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2010 року адміністративний позов ТОВ "Південна лінія" було задоволено.

В апеляційній скарзі податкового органу зазначено, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що перевіркою встановлено порушення ТОВ «Південна лінія» п.1.2, аб. Є, п. 1.3, п.1.10, п.1.15 ст.1, п.7.2 ст.7, ст.8, ст.11, ст.16, ст.17, ст. 20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету в періоді, що перевірявся, на загальну суму 125000,00 гривень.

На підставі зазначеного акту Державною податковою інспекцією у Приморському районі м. Одеси прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 08.09.2009 року про визначення ТОВ «Південна лінія» суми податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 125000,00 гривень та штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 250000,00 гривень, а всього 375000,00 гривень.

Однак, суд вважає зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Судом встановлено, що статутний фонд ТОВ «Південна лінія» в розмірі 2500000,00 гривень сформовано в результаті внесення фізичними особами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до статутного фонду 2 земельних ділянок, вартість кожної з яких дорівнює 1250000,00 гривень.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 26.07.2007 року серія ЯЕ№656239, заяв ОСОБА_2 серії ВЕР№036460 та ОСОБА_3 серії ВЕР№036461, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 від 22.06.2007 року та зареєстрованих у реєстрі за №3481, №3492 відповідно, власником земельної ділянки, площею 4,14 гектари, на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області є ТОВ «Південна лінія».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що висновки ДПІ у Приморському районі м. Одеси щодо неправомірних ненарахування та несплати ТОВ «Південна лінія» до бюджету у червні 2007 року податку з доходів фізичних осіб, при здійсненні операції з купівлі нерухомого майна у фізичних осіб, в сумі 125000,00 гривень, викладені в акті перевірки №10751/369/17-112/35242006 від 28.08.2009 року, на підставі якого винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не ґрунтуються на вимогах чинного податкового законодавства.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України, Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Крім того, колегія суддів акцентує увагу на наступному.

Оподаткування доходів, одержуваних громадянами, регулюється Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» (далі Закон). Згідно ст. 1 Закону доходом є сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь протягом відповідного звітного податкового періоду як на території України, так і за її межами, до складу якого, зокрема, включаються доходи у вигляді інвестиційного прибутку від здійснення операцій з цінними паперами та корпоративними правами, випущеними в інший, ніж цінні папери, формах.

Відповідно до ст. 11 Закону оподаткуванню підлягають операції з продажу (обміну) нерухомого майна.

Продажем згідно п. 1.31 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» визнаються будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію, незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів.

Відповідно до 9.6.2. Закону інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що розраховується виходячи з суми витрат, понесених у зв'язку з придбанням такого активу, з урахуванням норм підпункту 9.6.4 цього пункту. Придбанням інвестиційного активу вважаються також операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного фонду юридичної особи - резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права. Інвестиційний актив, подарований платнику податку чи успадкований платником податку, вважається придбаним за нульовою вартістю.

Під терміном "інвестиційний актив" згідно п.п. 9.6.7. п. 9.6 ст. 9 Закону розуміється пакет цінних паперів чи корпоративні права, виражені в інших, ніж цінні папери, формах, випущені одним емітентом, а також банківські метали, придбані у банку, незалежно від місця їх подальшого продажу.

Подальший продаж окремого інвестиційного активу є операцією платника податку з корпоративними правами, а позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу такого окремого інвестиційного активу та його вартість, що розраховується виходячи з суми витрат, понесених у звязку з придбанням такого активу, є інвестиційним прибутком, що є обєктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб при здійсненні платником податку зазначеної операції.

Враховуючи вищезазначене, вклад (внесок) фізичної особи у вигляді майна (що знаходиться у її власності) до статутного фонду юридичної особи є придбанням такою фізичною особою права власності на частку (пай) у статутному фонді юридичної особи, тобто є витратами, понесеними у звязку із придбанням інвестиційного активу, і не є доходом згідно з нормами п. 1.2 ст. 1 Закону та не відноситься до операцій з купівлі-продажу майна відповідно до норм статей 11 та 12 Закону.

Зазначена правова позиція також висловлена Комітетом Верховної ради України з питань податкової та митної політики в листах від 15.10.2009 року №04-27/936 та від 08.10.2009 року №04-27/917.

Згідно п.п. 9.6.1. п.9.6 ст.9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) облік фінансових результатів операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат.

Відповідно до п.п.9.6.2 п.9.6 ст.9 вказаного Закону інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що розраховується виходячи з суми витрат, понесених у зв'язку з придбанням такого активу.

П.п. 9.6.6 п. 9.6 ст. 9 Закону встановлено, що за наслідками звітного року до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами.

Згідно п.п."а" п.п. 9.6.7. п.9.6 ст.9 цього Закону інвестиційний актив - пакет цінних паперів чи корпоративні права, виражені в інших, ніж цінні папери, формах, випущені одним емітентом, а також банківські метали, придбані у банку, незалежно від місця їх подальшого продажу.

До продажу інвестиційного активу прирівнюються також операції з: обміну інвестиційного активу на інший інвестиційний актив; зворотного викупу корпоративного права його емітентом, яке належало платнику податку; повернення платнику податку коштів або майна (майнових прав), попередньо внесених ним до статутного фонду емітента корпоративних прав, внаслідок виходу такого платника податку з числа засновників (учасників) такого емітента чи ліквідації такого емітента.

Придбанням інвестиційного активу вважаються також операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного фонду юридичної особи-резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права.

Відповідно до п.1.21 ст.1 цього Закону інші терміни використовуються у значеннях, визначених законами з питань оподаткування або іншими законами, що не суперечать таким законам та цьому Закону у частині визначення термінів.

Згідно п.1.8 ст.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" корпоративне право це - право власності на статутний фонд (капітал) юридичної особи або його частку (пай), включаючи права на управління, отримання відповідної частки прибутку та такої юридичної особи, а також активів у разі її ліквідації відповідно до чинного законодавства, незалежно від того, чи створена така юридична особа у формі господарського товариства, підприємства, заснованого на власності однієї юридичної або фізичної особи, або в інших організаційно-правових формах.

Аналогічну правову позицію з приводу внесення фізичними особами внесків до статутного фонду господарського товариства висловив Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 27.03.2007 року, реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР- 544367.

За таких обставин колегія судів вважає, що у спірних правовідносинах мав місце факт придбання фізичними особами інвестиційного активу, а відтак вказані операції не є обєктом оподаткування в розумінні ст.ст.1,11,12 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Отже колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах податковий орган дійшов помилкового висновку щодо порушення позивачем п.1.2, аб. Є, п. 1.3, п.1.10, п.1.15 ст.1, п.7.2 ст.7, ст.8, ст.11, ст.16, ст.17, ст. 20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», а тому є підстави для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 січня 2010 року у справі № 2-а-11305/09/1570 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Дата складення та підписання рішення в повному обсязі 05 березня 2012 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян