Справа № 802/281/17-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/281/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Мультян М.Б.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

07 червня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Мирошниченко С.О.,

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Костенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 15 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 11о/с від 16.01.2017 року по "особовому складу" в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_4 з посади старшого інспектора Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області у зв'язку із скороченням штатів;

- поновити ОСОБА_4 на посаді старшого інспектора Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, а у разі скорочення посади - на рівнозначній посаді старшого інспектора з дорожнього нагляду сектору превенції Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.01.2017 року по дату винесення судом рішення у справі, з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 15 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 11 о/с від 16 січня 2017 року "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_4 з посади старшого інспектора Бершадського відділу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області у зв'язку із скороченням штатів. Поновлено ОСОБА_4 на посаді старшого інспектора Бершадського відділу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області. Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 січня 2017 року по 15 березня 2017 року в сумі 10235 грн. 65 коп. Постанову допущено до негайного виконання постанову в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді старшого інспектора Бершадського відділу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема, в апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного її вирішення.

Представник відповідача (апелянта) в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 07.11.2015 року на підставі поданої ОСОБА_4 заяви про бажання проходити подальшу службу в органах поліції, наказом начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 2 о/с "щодо особового складу" позивача призначено на посаду старшого інспектора Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області з присвоєнням спеціального звання - "капітан поліції".

Наказом Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 15.11.2016 року № 1404 "Про організаційно штатні-зміни в Головному управлінні Національної поліції у Вінницькій області" оголошено, затверджені наказом Національної поліції України № 1010 дск від 17 жовтня 2016 року, штати окремих та територіальних (відокремлених) підрозділів Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та перелік змін у штатах Національної поліції.

Відповідно до відомості про ознайомлення особового складу Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області з наказом ГУНП № 1404 від 15.11.2016 року "Про організаційно-штатні зміни в ГУНП у Вінницькій області" та про можливе вивільнення, ОСОБА_4 був ознайомлений 15.11. 2016 року (а.с. 40).

12.12.2016 року наказом т.в.о. начальника ГУНП у Вінницькій області № 1552 "Про затвердження персонального складу атестаційної комісії № 16 ГУНП" створено атестаційну комісію № 16 та призначено повторне атестування, зокрема ОСОБА_4 на 12.01.2017 року.

Разом з тим, ОСОБА_4 у зв'язку із скороченням займаної ним посади, була надана пропозиція для призначення на посаду старшого інспектора з дорожнього нагляду Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області з якою він погодився та 09.01.2017 року написав рапорт (а.с. 74).

За результатами повторного атестування 12.01.2017 року комісією прийнято рішення про невідповідність ОСОБА_4 займаній посаді, що є підставою для звільнення останнього зі служби з поліції через службову невідповідність.

16.01.2017 року начальником Головного управління Національної поліції у Вінницькій області прийнято наказ № 11 о/с про звільнення ОСОБА_4 з посади старшого інспектора Бершадського відділу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" у зв'язку із скороченням штатів (а.с. 12).

Позивач вважаючи дії відповідача протиправними, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, виходив з того, що відповідачем були порушені трудові гарантії позивача, у зв'язку із чим останні повинні бути відновлені як шляхом скасування наказу в частині звільнення позивача, так і шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги з огляду на наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України № 580-VIII від 02 липня 2015 року "Про Національну поліцію".

Відповідно до статті 17 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Проходження служби в поліції регулюється Законом України "Про Національну поліцію" та іншими нормативно-правовими актами (ст. 60 Закону України "Про Національну поліцію").

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського (ст. 56 Закону України "Про Національну поліцію").

Відповідно до п. 5 ч. 10 ст. 62 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.

Таким чином, гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються у тому числі і на поліцейських.

Порядок призначення поліцейських на посади під час здійснення реорганізації передбачений статтею 68 Закону України "Про Національну поліцію". При цьому, відповідно до останньої, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

За загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі. Проаналізувавши положення Закону України "Про Національну поліцію" щодо порядку вивільнення працівників у випадку скорочення штату можна зробити висновок, що вони кореспондуються з положеннями трудового законодавства.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відтак, надаючи правову оцінку обставинам справи, судова колегія апеляційної інстанції, погоджується з висновком судом першої інстанції щодо пріоритетності встановлення саме підстав звільнення позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, з наказом ГУНП № 1404 від 15.11.2016 року "Про організаційно-штатні зміни в ГУНП у Вінницькій області" та про можливе вивільнення, ОСОБА_4 був ознайомлений 15.11.2016 року.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Крім того, Верховний Суд України у постановах від 17 жовтня 2011 року справа № 21-237а11 та від 28.10.2014 р. справа №21-484а14 висловив позицію, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Щодо дотримання відповідачем гарантованого законами України права особи залишення на службі в поліції при реорганізації з урахуванням її досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, позивачу була надана пропозиція щодо призначення на посаду старшого інспектора з дорожнього нагляду Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області.

Факт надання згоди на призначення на запропоновану посаду підтверджується тим, що 09.01.2017 року ОСОБА_4 на ім'я т.в.о. начальника ГУНП у Вінницькій області складено рапорт, в якому зазначено, що позивач із запропонованою посадою старшого інспектора з дорожнього нагляду Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області згоден. (а.с. 74).

Натомість судом першої інстанції було встановлено, що 12.12.2016 року наказом т.в.о. начальника ГУНП у Вінницькій області № 1552 "Про затвердження персонального складу атестаційної комісії № 16 ГУНП" створено атестаційну комісію № 16 та призначено повторне атестування, в тому рахунку і ОСОБА_4 на 12.01.2017 року.

За результатами повторного атестування, 12.01.2017 року комісією прийнято рішення про невідповідність ОСОБА_4 займаній посаді, що є підставою для звільнення останнього зі служби з поліції через службову невідповідність.

16.01.2017 року начальником Головного управління Національної поліції у Вінницькій області прийнято наказ № 11 о/с про звільнення ОСОБА_4 з посади старшого інспектора Бершадського відділу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" у зв'язку із скороченням штатів (а.с. 12).

Відповідно до листа Головного управління національної поліції у Вінницькій області від 06 лютого 2017 року № Р-67/05/12-2017 зазначено, що ОСОБА_4 у зв'язку із скороченням штатів займаної ним посади дійсно була надана пропозиція для призначення на посаду старшого інспектора з дорожнього нагляду Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області з якою він погодився та написав відповідний рапорт. Однак, після цього атестаційною комісією ГУНП у Вінницькій області було винесено рішення про те, що ОСОБА_4 займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. У зв'язку із необхідністю виконання даного висновку атестаційної комісії призначити його на будь-яку посаду для подальшого проходження служби було неможливо. Тому пропозиції щодо призначення на інші рівнозначні посади йому не надавались. (а.с. 72).

Як вбачається з матеріалів справи, в ході розгляду даної справи судом першої інстанції було встановлено, що підставами для звільнення позивача була не реорганізація та скорочення штатів, а наявність стосовно нього висновку атестаційної комісії про те, що він не відповідає займаній посаді та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Вказане було підтверджено представником відповідача в судовому засіданні суду першої інстанції.

В ході ж апеляційного перегляду даної справи, представник відповідача не надала судовій колегії жодних належних та допустимих доказів правомірності проведення атестації позивача, зіславшись при цьому лише на загальні підстави проведення атестації поліцейських.

В даному випадку, судова колегія звертає увагу на те, що до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, підлягають включенню лише ті поліцейські, стосовно яких наявні підстави для проведення атестації, що передбачені частиною другою статті 57 Закону України "Про Національну поліцію", натомість проходження поліцейськими так званих планових атестацій або переатестацій, для підтвердження ними відповідності займаним посадам, положеннями вказаної норми взагалі не передбачено, що у своїй сукупності свідчить про відсутність підстав для проходження ОСОБА_4 атестації.

Неправомірність проведення 12.01.2017 року атестації позивача встановлено постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року, якою позовні вимоги ОСОБА_4 щодо оскарження рішення атестаційної комісії № 16 ГУНП у Вінницькій області про його невідповідність займаній посаді було задоволено в повному обсязі.

Крім того, як вбачається з листа Головного управління національної поліції у Вінницькій області від 06 лютого 2017 року № Р-67/05/12-2017 запропонована позивачу посада старшого інспектора з дорожнього нагляду сектору превенції Бершадського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області на даний час є вакантною і конкурс на зайняття вказаної посади не оголошувався.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником відповідача не було надано доказів встановлення наявності або відсутності у позивача переважного права на залишення на службі в поліції при реорганізації відповідно до вимоги ч. 5 ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію", за якою переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Підсумовуючи викладене, судова колегія апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції повністю підтверджуються встановленими обставинами справи та наявними в ній матеріалами.

Таким чином, оскільки відповідачем було порушено порядок звільнення позивача з органів поліції у зв'язку із скороченням штатів, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність визнання протиправним та скасування наказу начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 11о/с від 16.01.2017 року по "особовому складу" в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_4 з посади старшого інспектора Бершадського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції щодо необхідності поновлення ОСОБА_4 на рівнозначній посаді та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

У постанові від 19.01.2016 року у справі №21-2225а15 Верховний Суд України висловив правову позицію, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Тобто, у разі скорочення штатів, особі, посада якої скорочується, повинно бути запропоновано рівнозначну посаду, а у разі її відсутності - іншу посаду відповідно до її кваліфікації та досвіду роботи.

Лише відмова особи від запропонованої посади дає підстави для звільнення працівника у зв'язку зі скороченням штатів.

При цьому судовою колегією враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач підлягає поновленню на рівнозначній посаді - старшого інспектора Бершадського відділу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Щодо висновків суду про необхідність стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» оскільки згідно зі ст. 235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

При присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до абз. 3 п. 2 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100) у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Пунктом 8 Порядку №100 закріплено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом першої інстанції правомірно враховано, що графік роботи (режим праці) позивача не передбачав вихідних днів, тому при обчисленні середньоденної заробітної плати та визначенні тривалості вимушеного прогулу суд виходив з відповідної кількості календарних днів.

Відтак, суд визначає такий розмір без відрахування податків та зборів, а роботодавець, як податковий агент, має здійснити утримання таких у відповідності до норм чинного законодавства.

Таким чином, виходячи з положень статей 11 та 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про стягнення з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відповідним відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Крім того, судом враховується, що згідно п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

А тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для негайного виконання постанови в частині стягнення із Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_4 середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць із відрахуванням загальнообов'язкових платежів..

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 15 березня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 12 червня 2017 року.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.