Справа № 2а/1770/3224/12
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року м. Київ К/9991/81747/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Іваненко Я.Л., Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2012 року

в справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області (далі - УМВС України в Рівненській області) про надання додаткової оплачуваної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив зобов'язати відповідача видати наказ про надання йому додаткової оплачуваної відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 08 серпня 2012 року. В обґрунтування вимог зазначив, що його дружина перебувала у відпустці по догляду за сином ІНФОРМАЦІЯ_1 і з 08 лютого 2012 року вийшла на роботу. Враховуючи те, що дитина потребувала постійного догляду, у серпні 2012 року позивач звернувся до начальника УМВС України в Рівненській області із рапортом про надання йому відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, надавши усі необхідні документи. Посилаючись на те, що відповідний наказ відповідач не видав, просив суд задовольнити позов.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2012 року, яку залишено без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2012 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій та направлення справи на ухвалення нового рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суди не дали належної правової оцінки обставинам справи та доводами позивача про те, що відсутність довідки з місця роботи дружини не є підставою для відмови надати йому відпустку для догляду за дитиною, оскільки в цьому випадку роботодавцем є фізична особа-підприємець, а тому норми частини четвертої статті 20 Закону України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) слід застосовувати у системному зв'язку з нормами статті 241 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України), якою передбачено реєстрацію трудового договору у державній службі зайнятості, що на думку позивача, свідчить про те, що його дружина дійсно вийшла на роботу.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що з липня 1999 року ОСОБА_4 проходив службу в органах внутрішніх справ на різних посадах, а з 25 січня 2012 року - на посаді старшого оперуповноваженого 2-го сектору відділу карного розшуку Рівненського міського відділу УМВС України в Рівненській області.

У серпні 2012 року позивач звернувся до т.в.о. начальника УМВС України в Рівненській області із рапортом про надання йому додаткової відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до якого додав копію трудового договору дружини з ФОП «ОСОБА_4.», копію свідоцтва про народження дитини та копію довідки Управління праці та соціального захисту населення Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області від 08 серпня 2012 року № 2020-01-09/12 про припинення виплати допомоги по догляду за дитиною з 08 лютого 2012 року у зв'язку з виходом на роботу.

20 серпня 2012 року на засіданні кадрової комісії УМВС України в Рівненській області прийнято рішення про відмову у задоволенні рапорту ОСОБА_4 через відсутність довідки з місця роботи матері дитини, передбаченої частиною четвертою статті 20 Закону № 504/96-ВР, про що складено протокол.

Відповідно до статті 1 Закону № 504/96-ВР державні гарантії та відносини, пов'язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, КЗпП України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Порядок проходження публічної служби в органах внутрішніх справ регулюється Законами України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-XII та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення).

Підпунктом «є» пункту 49 Положення передбачено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються, зокрема, додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною) відпустки. Додаткові і соціальні відпустки особам рядового начальницького складу надаються відповідно до законодавства (пункт 61 Положення).

Отже, право на отримання відпустки по вагітності, пологах і догляду за дитиною є гарантованим для осіб з числа осіб рядового і начальницького складу органів МВС.

За приписами частини третьої статті 18 Закону № 504/96-ВР відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину та одним із прийомних батьків.

Аналогічні умови містять норми частини сьомої статті 179 КЗпП України.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є обов'язком відповідача, а отримання відпустки є правом батька дитини.

Разом з тим, частиною четвертою статті 20 Закону № 504/96-ВР передбачено, що особам, зазначеним у частині третій статті 18 Закону України «Про відпустки» (крім осіб, які усиновили чи взяли дитину під опіку у встановленому законодавством порядку, прийомних батьків), відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на підставі довідки з місця роботи (навчання, служби) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки і виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено (із зазначенням дати).

Наведений перелік документів, які необхідно подати для оформлення відпустки, особам зазначеним у частині третій статті 18 Закону № 504/96-ВР є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Враховуючи те, що до рапорту від 08 серпня 2012 року позивач не надав довідку з місця роботи (навчання, служби) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки, суди дійшли обґрунтованого висновку про правомірність дій суб'єкта владних повноважень та правильно відмовили в позові.

Доводи касаційної скарги про те, що реєстрація трудового договору з ФОП у державній службі зайнятості свідчить про те, що його дружина вийшла на роботу, а тому відповідач безпідставно відмовив позивачу у наданні соціальної відпустки через відсутність довідки з місця роботи дружини не мають правового значення для вирішення цього спору, оскільки норми частини четвертої статті 20 Закону № 504/96-ВР не передбачають можливості надати інші, ніж передбачені цим Законом, документи.

Отже, мотиви касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального законодавства, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору, оскільки їм дана належна оцінка і вони не впливають на правильність судових рішень.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що судами не допущено порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2012 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Я.Л. Іваненко
Ю.К. Черпак