Справа № 2а-0770/2207/12
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/8924/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Богдан А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Виноградівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.01.2016 в справі №2а-0770/2207/12 за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Тиса» до Виноградівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішень,

встановив:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Тиса» (надалі позивач, СГ ТзОВ «Тиса») звернулося в суд з позовом до Берегівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 14 червня 2012 року про донарахування СГ ТзОВ «Тиса» податкового зобовязання щодо сплати податку на прибуток; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 10 квітня 2012 року про донарахування СГ ТзОВ «Тиса» податку на додану вартість.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.01.2016 адміністративний позов задоволено повністю: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення рішення від 14.06.2012 № та від 10.04.2012 №; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Виноградівська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Закарпатській області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при ухваленні даної постанови було зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В судовому засіданні на підставі ст. 55 КАС України допущено заміну Берегівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області її правонаступником - Виноградівською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Закарпатській області.

Заслухавши суддю - доповідача, проаналізувавши доводи апелянта та вивчивши матеріали справи у їх сукупності, апеляційний суд дійшов переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, у період з 20 березня 2012 року по 23 березня 2012 року Берегівською обєднаною державною податковою інспекцією було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань перевірки відомостей, отриманих від особи, яка мала правові відносини з платником податків ТОВ «Олді Трейд» за період з 01 грудня 2009 року по 30 квітня 2010 року, про що 02 квітня 2012 року складено Акт № 31-22/010/03747298.

Під час проведення перевірки встановлено факт здійснення у 2009-2010 роках фінансово-господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Олді Трейд» згідно з договором №01/В про надання послуг і взаємодії від 20 лютого 2009 року.

На запит відповідача ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя надало акт від 11 червня 2010 року позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Олді Трейд» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 1 квітня 2009 року по 31 березня 2010 року, в якому встановлено відсутність основних засобів на підприємстві, а відтак, здійснення фінансово-господарської діяльності із контрагентами поза межами правового поля, фіктивне, без наміру створення правових наслідків.

На підставі зазначеного, відповідач дійшов висновку, що позивачем укладалась угода з ТОВ «Олді Трейд» з метою заниження обєкту оподаткування, несплати податків, а договір №01/В від 20 лютого 2009 року є нікчемним, не створює юридичних наслідків крім тих, що повязані з його недійсністю. Відтак, перевіркою встановлено порушення позивачем п.5.1. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств"», а саме - завищено валові витрати по взаєморозрахунках з ТОВ «Олді Трейд», в результаті чого занижено до сплати в бюджет податок на прибуток, а також порушення статті 7 пункту 7.4 підпункту 7.4.1 Закону України «Про податок на додану вартість», статті 198 пункту 198.3 Податкового кодексу України, завищено податковий кредит по взаєморозрахунках з ТОВ «Олді Трейд», в результаті чого занижено до сплати в бюджет податок на додану вартість.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем 10 квітня 2012 року прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» № НОМЕР_1, яким позивачеві збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на суму 408526,25 грн, у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 39535,25 грн, та податкове повідомлення-рішення форми «Р» № НОМЕР_2, яким позивачеві збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 691855,50 грн, у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 230618,50 грн. Рішенням Державної податкової служби у Закарпатській області № 1062/10/10-244 від 14 червня 2012 року скаргу позивача задоволено частково, податкове повідомлення-рішення Берегівської ОДПІ № НОМЕР_2 від 10 квітня 2010 року скасовано в частині штрафної санкції в розмірі 115309,25 грн. Відтак, відповідачем 14 червня 2012 року прийнято нове податкове повідомлення-рішення форми «Р» № про збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 576546,25 грн, у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 115309,25 грн.

Вважаючи наведені вище податкові повідомлення рішення протиправними, позивач оскаржив їх до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов керувався наступними мотивами, з якими погоджується суд апеляційної інстанції.

Зазначений спір розглядався судами неодноразово. Так, постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2012 року в задоволенні позову СГ ТзОВ «Тиса» відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2013 року постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 листопада 2014 року постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою для скасування судових рішень вказано передчасність висновків судів про безпідставне відображення позивачем в податковому обліку господарських операцій з ТОВ «Олді Трейд» без зясування реальності задекларованих господарських операцій, встановлення наявності ділової мети в операціях, що розглядалися, оцінення дотримання учасниками господарських операцій норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідної операції.

Відповідно до ч. 5 ст. 227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Разом з тим, надаючи правову оцінку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 198 пунктом 198.3 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Відповідно до статті 5 пункту 5.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (що був чинним у спірний період) валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат включаються, в тому числі, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у звязку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті (підпункт 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону).

В силу норм підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами також визначена пунктом 1.2 статті 1, пунктом 2.1 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року за № 88.

Статтями 1 та 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

При цьому, правила податкового обліку не встановлюють конкретного переліку первинних документів, за допомогою яких повинні бути оформлені господарські операції, а також не передбачають будь-яких спеціальних вимог до форми або виду первинних документів, до їх оформлення та заповнення. До документів, які засвідчують факт придбання товару, робіт, послуг, діюче законодавство висуває лише одну умову - вони повинні засвідчувати фактичне отримання товару або результати робіт, послуг.

Так, господарські взаємовідносини між позивачем та ТОВ «Олді Трейд» підтверджуються наступними первинними документами: - договором про надання послуг і взаємодії №01/В від 20 лютого 2009 року, за умовами якого ТОВ «Олді Трейд» як виконавець бере на себе зобовязання за відповідну винагороду на умовах, що містяться в даному договорі, надати замовнику (позивачеві) послуги і сприяння з метою здійснення замовником угод з поставки вказаного в додатку товару на обумовлених в додатку умовах, а також надати замовнику відповідні гарантії/поруку для забезпечення виконання обумовленої угоди; - актом № 1 від 23 листопада 2009 року та актом № 2 від 31 грудня 2009 року за договором №01/В від 20 лютого 2009 року про надання виконавцем позивачу покупця потрібного товару ТОВ «Фінансова група «Укренергопром», проведення від імені замовника перемовин з покупцем, результати яких використані замовником для укладення з покупцем договору №2 1/ЧК-У від 31 березня 2009 року, надання замовнику поруки за виконання покупцем зобовязань за угодою (делькредере); виконання виконавцем своїх зобовязань за договором відносно укладення та виконання вказаної в даному акті угоди - обсяг поставленого замовником та оплаченого покупцем товару склав більше 15000 тон; - актом № 3 від 28 лютого 2010 року та актом № 4 від 31 березня 2010 року за договором №01/В від 20 лютого 2009 року про надання виконавцем позивачу покупця потрібного товару ТОВ «Угольпроменерго», проведення від імені замовника перемовин з покупцем, результати яких використані замовником для укладення з покупцем договору № 27/01-ЧК-У від 27 січня 2010 року, надання замовнику поруки за виконання покупцем зобовязань за угодою (делькредере); - актом № 5 від 30 квітня 2010 року за договору №01/В від 20 лютого 2009 року про надання виконавцем позивачу покупця потрібного товару ТОВ «Донбасс-Углемаркет», проведення від імені замовника перемовин з покупцем, результати яких використані замовником для укладення з покупцем договору №01/1-ЧК-У від 01 квітня 2010 року, надання замовнику поруки за виконання покупцем зобовязань за угодою (делькредере); - податковими накладними на послуги по реалізації товару (вугілля) за угодою (делькредере) від 23 листопада 2009 року № 35003 на суму 766947,18 грн, від 31 грудня 2009 року № 31120000 на суму 285915,00 грн, від 28 лютого 2010 року № 28020000 на суму 262864,28 грн, від 31 березня 2010 року № 31030000 на суму 121625,88 грн, від 30 квітня 2010 року № 403 на суму 776585,60 грн.

Також позивачем подані суду докази укладення ним з наданими ТОВ «Олді Трейд» покупцями договорів постачання вугільної продукції (договір із ТОВ «Фінансова група «Укренергопром» № 21/ЧК-У від 31 березня 2009 року, договір із ТОВ «Вугілляпроменерго» № 27/01-ЧК-У від 27 січня 2010 року, договір із ТОВ «Донбасс-Углемаркет» № 01/1-ЧК-У від 01 квітня 2010 року, поставку на виконання вказаних договорів продукції (акти приймання - передачі вугілля з переліком вагонів з вугіллям та їх якісні показники, квитанції про приймання вантажу до перевезення залізничним транспортом, податкові накладні), а також оплату покупцями прийнятої продукції (банківські виписки по рахунку позивача).

Здійснивши правову оцінку наведеним вище первинним документам, суди не встановили їх невідповідності вимогам чинного законодавства, навпаки, вони складені належним чином та містять всі обовязкові реквізити, отже такі документи можна вважати належними доказами реальності здійснених господарських операцій.

Щодо доводів апелянта про необхідність аналізу судом першої інстанції, на виконання вимог касаційної інстанції, ділової мети у вказаних господарських взаємовідносинах, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції проаналізовано наявність ділової мети у зазначених вище господарських відносинах, виходячи з норм права, які регулюють підприємницьку діяльність, господарську діяльність, їх кваліфікуючі ознаки та фактичних обставин справи.

Так, мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Наведена позиція випливає зі змісту підпункту статті 14 пункту 14.1 підпункту 14.1.231 Податкового кодексу України, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

При вирішенні податкових спорів презюмується добросовісність платника податку і, відповідно, обґрунтованість отриманої ним податкової вигоди (зменшення податкового зобовязання). Однак, податковий орган може довести, що отримана платником податку податкова вигода є необґрунтованою. Податкова вигода може бути необґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру).

В процесі розгляду справи судами встановлено, що господарські операції позивача з ТОВ «Олді Трейд» обумовлені розумними економічними причинами та здійснені з метою отримання матеріальної вигоди.

Зокрема, згідно з дослідженими у судових засіданнях актах №№ 1, 2, 3, 4, 5 до договору № 01/В від 20 лютого 2009 року, актів приймання - передачі вугілля результатом наданих послуг з боку ТОВ «Олді Трейд» стали поставка позивачем вугільної продукції та своєчасне отримання оплати вартості такої від ТОВ «Фінансова група «Укренергопром» в розмірі 16485091,32 грн, від ТОВ «Вугілляпроменерго» у розмірі 6726338,90 грн, від ТОВ «Донбасс-Вуглемаркет» у розмірі 13539625,62 грн. Отже, в загальному позивач в межах співпраці з ТОВ «Олді Трейд», та завдяки їй, відчужив продукції на суму 36751055,80 грн., з яких за надані послуги ТОВ «Олді Трейд» сплатив 2213937,76 грн. Як стверджує позивач, з урахуванням всіх понесених витрат, ним було отримано прибуток з позитивним значенням.

Суд також не встановлено в наданих ТОВ «Олді Трейд» послугах ознак зайвого посередництва в ланцюгу постачання продукції від позивача до кінцевих покупців тільки на підставі наявності двох актів про надання послуг з пошуку покупця при дійсному укладенні лише одного договору постачання вугільної продукції. На виконання укладеного із позивачем договору ТОВ «Олді Трейд», окрім пошуку потенційного покупця товару для СГ ТзОВ «Тиса» та сприяння в укладенні з таким одного договору постачання вугільної продукції, в подальшому забезпечило можливість здійснення поставки додаткових партій вугілля, їх прийняття покупцем по кількості та якості, своєчасної оплати, що і стало підставою для складання атів № 2 від 31 грудня 2009 року та акту № 4 від 31 березня 2010 року. Умовами договору № 01/В від 20 лютого 2009 року було передбачено обовязок замовника оплатити виконавцю вартість послуг за кожну окрему транзакцію.

Відповідачем не спростовано позицію позивача щодо того, що СГ ТзОВ «Тиса» навіть після підписання договорів постачання вугільної продукції із ТОВ «Фінансова група «Укренергопром» та ТОВ «Вугілляпроменерго» напряму не спілкувалось із покупцями, всі перемовини щодо обсягів, строків поставки, а також ціни товару проводило виключно ТОВ «Олді Трейд», а тому, з огляду на успішно проведені та вчасно оплачені поставки вугілля, господарські взаємовідносини із ТОВ «Олді Трейд» були економічно вигідними для позивача.

Колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що відповідач як субєкт владних повноважень не спростував законність дій платника податків (позивача), а лише зазначив про нікчемність укладених ТОВ «Олді Трейд» з усіма своїми контрагентами договорів, тобто, фактично, податковим органом заміщено обовязок спростування презумпції правомірності дій та рішень платника податків на обовязок доводити податковому органу права на податковий облік певних операцій.

При цьому, зазначені в акті перевірки від 02 квітня 2012 року обставини стосуються лише господарської діяльності контрагента позивача - ТОВ «Олді Трейд», і жодним чином не доводять недобросовісності позивача та відсутності реальності господарських операцій. Формування субєктом господарювання податкового кредиту та витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а повязане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

Окрім зазначеного, матеріалами справи підтверджується, що господарська діяльність позивача, у тому числі взаємовідносини з ТОВ «Олді Трейд», за період з 01 квітня 2009 року по 31 березня 2010 року та з 01 квітня 2010 року по 31 березня 2011 року вже були обєктом перевірки відповідача під час планових виїзних перевірок СГ ТзОВ «Тиса» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, за результатами яких складено акти від 11 серпня 2010 року та 23 червня 2011 року. За результатами перевірок порушень податкового законодавства з питань формування податкового кредиту по ТОВ «Олді Трейд» та заниження податку на прибуток встановлено не було

Відтак, колегія суддів вважає підставним висновок суду першої інстанції про те, що на виконання вимог статті 71 КАС України, відповідачем не надані належні та допустимі докази на спростування фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом, за наслідками яких прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У відповідності до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов переконання, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Виноградівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.01.2016 в справі №2а-0770/2207/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а уразі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
ОСОБА_3

Повний текст ухвали складено 12.06.2017.