Справа № 826/19390/16
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

13 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку ч. 1 ст. 41 КАС України апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа - Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації, про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації (далі - Відповідач, Управління), третя особа - Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації (далі - Третя особа, Департамент), про:

- визнання протиправними дій Управління щодо відмови ОСОБА_2 у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни, у зв'язку з захворюваннями, отриманими на роботах при ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС;

- зобов'язання Відповідача встановити Позивачу статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.03.2017 року позов задоволено частково - визнано протиправними дії Відповідача щодо відмови Позивачу у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни, у зв'язку із захворюваннями, отриманими на роботах при ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС; зобов'язано Управління повторно розглянути питання щодо встановлення ОСОБА_2 статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни з урахуванням висновків суду. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується участь Позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони, наслідком чого стало встановлення останньому ІІ групи інвалідності, у зв'язку з чим відмова у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни є неправомірною. Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд зазначив, що належним способом захисту прав Позивача є саме зобов'язання Управління розглянути подану ОСОБА_2 заяву з урахуванням висновків суду.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому звертає увагу на порушення судом норм матеріального права, вказуючи на те, що поданими Позивачем документами не підтверджується залучення його особисто до формування Цивільної оборони згідно наказу чи розпорядження, а також відсутні документи про створення такого формування.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у відкритому судовому засіданні без фіксації технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 18.03.1997 року (а.с. 24), а також учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 24). Крім того, Позивач є інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідацієї наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, про що свідчить копія виписки з акта огляду МСЕК серії КИО-І №294354 (а.с. 11).

06.10.2016 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою (а.с. 31-32), в якій просив розглянути питання отримання посвідчення інваліда війни у зв'язку із захворюваннями, отриманими на роботах при ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

До вказаної заяви ОСОБА_2 були додані копії, зокрема:

- довідки члена урядової комісії, секретаря Київського обласного виконавчого комітету від 18.07.1986 року (а.с. 8);

- експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного зв'язку захворювань та інвалідності по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та їх професійного характеру від 17.03.1994 року №272 (а.с. 9);

- експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного зв'язку захворювань та інвалідності по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та їх професійного характеру від 21.12.2001 року №2320-50030 (а.с. 10);

- виписки з акту огляду МСЕК серії КИО-І №294354 про встановлення ІІ групи інвалідності з підстав, пов'язаних з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильній АЕС (а.с. 11);

- довідки Головного управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 24.05.2012 року №01-04/790/123, в якій зазначено про підтвердження того, що ОСОБА_2, у 1986 році - заступник голови виконкому Чорнобильської міської ради народних депутатів, за посадою був заступником начальника Цивільної оборони м. Чорнобиля і до обов'язків останнього входила участь в організації та проведенні евакуаційних заходів (а.с. 12);

- інформаційної довідки Департаменту від 28.07.2015 року №01.01-09/1010/3, в якій зазначено, що формування Цивільної оборони, у тому числі і невоєнізовані, створювалися саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків), залучалися до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони (а.с. 13);

- інформаційної довідки Департаменту від 01.03.2016 року №01.1-14/351, в якій зазначений такий самий висновок, що й у листі Департаменту від 28.07.2015 року №01.01.-09/1010/3 (а.с. 14);

- трудової книжки від 13.08.1975 року (а.с. 15-23);

- посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 від 18.03.1997 року та вкладку до нього (а.с. 24).

Листом від 10.11.2016 року №14878/35-01/22 Управління повідомило ОСОБА_2 про відсутність підстав для встановлення статусу інваліда війни у відповідності до п. 9 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». При цьому Відповідачем зазначено, що у відповідь на запит Управління від 13.10.2016 року №107/12763/35-01/22 Департамент соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом від 10.11.2016 року №051-16783-002 повідомив, що надані документи не містять розпорядчих документів про залучення Позивача до складу формувань Цивільної оборони і не містять відомостей про роботу, яку він виконував під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 33).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 4, 7, 9 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. ст. 9, 11, 12 Закону України «Про Цивільну оборону України», суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки матеріалами справи підтверджується участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них (далі - Закон).

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Приписи ст. 18 вказаного Закону визначають, що ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Згідно п. 2 затвердженого постановою КМ України від 02.05.1994 року № 302 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни (далі - Положення №302) посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

В абз. 2 п. 7 Положення №302 закріплено, що «Посвідчення інваліда війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім'ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Пунктом 10 Положення №302 передбачено, що посвідчення інваліда війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Інвалідам війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення цього Положення.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що обов'язковими умовами, за якими особу можна віднести до інвалідів війни згідно п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону, є наявність в особи сукупності таких обов'язкових умов: залучення такої особи до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Наведений висновок узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною, зокрема, в ухвалі від 23.03.2017 року у справі №676/4127/16-а.

Згідно Положення про невоєнізовані формування Цивільної оборони і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами, введеного в дію наказом начальника Цивільної оборони СРСР - заступника Міністра оборони СРСР від 06.07.1975 року № 90, до складу формувань зараховуються в обов'язковому порядку громадяни СРСР чоловіки у віці від 16 до 60 років та жінки від 16 до 55 років… Невоєнізовані формування цивільної оборони, які можуть використовуватися у мирний час для боротьби з масовими лісовими пожежами, ліквідації наслідків стихійних лих, значних аварій і катастроф, комплектуються особовим складом шляхом залучення до цих формувань в обов'язковому порядку робітників, службовців, колгоспників.

Таким чином, формування Цивільної оборони, у тому числі невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф та стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Наведений висновок неодноразово висловлювався Департаментом, зокрема, у листах від 28.07.2015 року №01.01-09/1010/3 та від 01.03.2016 року №01.1-14/351. Таку ж позицію висловив Департамент і в своїх письмових поясненнях, наданих до суду апеляційної інстанції.

При цьому, судовою колегією враховується, що, як було встановлено раніше, зі змісту довідки Головного управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації від 24.05.2012 року №01-04/790/123 (а.с. 12) вбачається, що Позивач, будучи у 1986 році заступником голови виконкому Чорнобильської міської ради народних депутатів, за посадою був заступником начальника цивільної оборони міста Чорнобиля, до обов'язків якого входила участь в організації та проведенні евакуаційних заходів.

З огляду на викладене судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Позивач є особою, що брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.

Крім того, як вже було зазначено, матеріалами справи, зокрема, згідно посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с. 24) і вкладки до нього (а.с. 24), а також виписки з акта огляду МСЕК (а.с. 11), Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з чим і пов'язано отримання останнім інвалідності ІІ групи.

Водночас, оскільки Апелянтом, як суб'єктом владних повноважень, який заперечує проти задоволення позову, не доведено, що виключно наказом чи розпорядженням про включення особи до формування Цивільної оборони може підтверджуватися факт участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі таких формувань, Окружний адміністративний суд м. Києва прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Визначаючи належний спосіб захисту прав Позивача, суд першої інстанції вірно зазначив, що останній не наділений правом встановлювати особі статус інваліда війни та зобов'язувати видати посвідчення інваліда війни, оскільки це є виключною компетенцією комісій, рішення яких виносяться колегіально і будь-які інші органи не можуть цього робити.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.01.2014 року у справі № К/9991/66616/11.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа - Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації, про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.