Справа № 2-а-3027/11/2170
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2012-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2012 р.Справа № 2-а-3027/11/2170

Категорія:10.3.2Головуючий в 1 інстанції: Гомельчук С.В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Джабурія О.В.

суддів Крусяна А.В.

ОСОБА_1

при секретарі Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за апеляційними скаргами прокурора Цюрупинського району Херсонської області, Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2011 року у справі з позовом прокурора Цюрупинського району Херсонської області в інтересах держави в особі Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Цюрупинський паперовий комбінат»про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

В С Т А Н О В И Л А :

Прокурор Цюрупинського району Херсонської області в інтересах держави в особі Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Державної служби з питань інвалідів та ветеранів звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Цюрупинський паперовий комбінат»про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в розмірі 61 794 грн. 79 коп.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що згідно з даними звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2010 рік, поданого відповідачем, середньооблікова чисельність його штатних працівників складає 177 осіб, з цього розрахунку установлений норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становить 7 робочих місць. За 2 робочих місця, призначених для працевлаштування інваліда і не зайняті ним, відповідач до 16.04.2011 р. повинен був самостійно сплатити позивачу адміністративно-господарські санкції у розмірі 61152 грн. 54 коп. та пеню в розмірі 642 грн. 25 коп. за порушення терміну сплати цих санкцій. Станом на 20.05.2011 р. заборгованість зі сплати адміністративно - господарських санкцій та пені на загальну суму 61794 грн. 79 коп. ТОВ «Цюрупинський паперовий комбінат»не погашена.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував з тих підстав, що у 2010 році ТОВ «Цюрупинський паперовий комбінат»створено сім робочих місць для працевлаштування інвалідів, п'ять з яких зайняті інвалідами. Підприємство подавало до позивача та районного центру зайнятості протягом 2010 року звітність про зайнятість та працевлаштування інвалідів та наявність вакансій, в тому числі для інвалідів, однак районним центром зайнятості протягом 2010 року для роботи інвалідів не направлено. Представник відповідача вважає, що товариством вжито всіх заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів. Представник ТОВ «Цюрупинський паперовий комбінат»наголосила, що обов'язок працевлаштування інвалідів покладається на районний центр зайнятості, а тому застосування позивачем до відповідача адміністративно-господарських санкцій та нарахування пені є неправомірними.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2011 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Прокурором Цюрупинського району Херсонської області та Херсонським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів на зазначену постанову були подані апеляційні скарги. Апелянти посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та просять оскаржену постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційних скаргах апелянти посилаються на наступне: згідно вимогам ст. 17, ч.3 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»та ст. 8 Закону України «Про зайнятість населення»органи державної влади повинні лише сприяти у працевлаштуванні інвалідів, що до них звертаються, але безпосередньо працевлаштування, на думку апелянтів, здійснюється виключно субєктами господарювання.

Також, посилаючись на вимоги ч.5 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», апелянтами вказано, що підприємство, на яке з будь-яких причин не було працевлаштовано необхідної кількості інвалідів є таким, що не виконало нормативів. Виходячи з чого, апелянти вважають, що всі підприємства зобовязані або виконувати встановлений Законом норматив працевлаштування інвалідів, або перераховувати до Державного бюджету України відповідну суму адміністративно-господарських санкцій.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що 30.08.2002 року Цюрупинською районною державною адміністрацією Херсонської області було зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю «Цюрупинський паперовий комбінат»як юридичну особу.

У відповідності до вимог норм законодавства відповідачем за період з 31.03.2010 року по 02.12.2010 року не однократно подавався до Цюрупинського районного центру зайнятості ОСОБА_2 про наявність вакансій форми № 3-ПН, в тому числі про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів. Підтвердженням того, що відповідач інформував Цюрупинський РЦЗ про створення спеціальних робочих місць для інвалідів та подання відповідної звітності являється лист - повідомлення Цюрупинського РЦЗ від 06.06.2011 р. № 01-20/17-07-773. На дане підприємство направлялись інваліди, які відмовились від працевлаштування. Відповідачем у передбачений законодавством термін надано позивачу ОСОБА_2 про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2010 рік форми № 10-ПІ.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 р. № 875-ХІІ зі змінами та доповненнями встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобовязані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціальні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні», робочим місцем інваліда вважається місце або виробнича ділянка постійного або тимчасового знаходження особи у процесі трудової діяльності на підприємствах, установах, організаціях.

Статтєю 18-1 Закону № 875-ХІІ встановлено, що інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості. Рішення про визнання інваліда безробітнім і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендацій МСЕК та інших передбачених законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Згідно з приписами абзацу четвертого пункту 2 статті 19 Закону України «Про зайнятість населення»від 01.03.1991 року № 803-ХІІ із змінами та доповненнями визначено право державної служби зайнятості направляти для працевлаштування на підприємства, в установи та організації всіх форм власності при наявності там вільних робочих місць інвалідів, які звертаються до служби зайнятості, відповідно до рівня їх освіти і професійної підготовки та рекомендацій МСЕК, наявних у них кваліфікації і знань та з урахуванням їх побажань.

З огляду на вищевикладене, державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи та працевлаштовує інвалідів за умови виконання роботодавцем зобов'язань, передбачених частиною 3 статті 18 Закону № 875-ХІІ.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Цюрупинський паперовий комбінат» було виконано обов'язок роботодавця щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого нормативу та вжито всіх необхідних заходів стосовно інформування державних органів про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів.

Судова колегія вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є субєктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора Цюрупинського району Херсонської області, Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2011 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 19.03.2012 року.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян

Суддя: О.І.Шляхтицький