Справа № 826/4988/17
Суддя: Костенко Д.А.
Дата ухвалення: 2017-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22 травня 2017 року 14:00 год. №826/4988/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Костенка Д.А.,

за участю секретаря судового засідання Патук А.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача: Конакової В.О., Рижука В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Генеральної прокуратури України (далі - ГПУ) про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.05.2017, просить:

- визнати протиправними дії ГПУ під час розгляду скарги ОСОБА_4 від 30.09.2016 (надійшла на розгляд 03.10.2016) на дії Головного військового прокурора Матіоса А.В. та працівників очолюваного ним Департаменту протиправними;

- зобов'язати ГПУ повторно розглянути скаргу ОСОБА_4 від 30.09.2016 (надійшла на розгляд 03.10.2016) з обов'язковим дотриманням вимог ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" щодо заборони направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються, а також положень ст. 7, 8, 15, 16, 18, 19 Закону України "Про звернення громадян", у тому числі щодо об'єктивності та всебічності перевірки заяв і скарг, обґрунтованості та вмотивованості прийнятих за скаргами рішень тощо, одночасно забезпечивши можливість оскарження до ГПУ результатів розгляду вищевказаних скарг, у разі незгоди з результатами проведеної за скаргами перевірки.

Позов обґрунтовано порушенням ГПУ під час розгляду скарги позивача від 03.10.2016 вимог ст.ст. 7, 8, 15, 16, 18, 19 Закону України "Про звернення громадян", що призвело до надання позивачу необґрунтованої та неповної відповіді на його звернення листом від 28.10.2016 №10/1/2-26115-15 і безпідставного припинення провадження за скаргою позивача. Позивач зазначає, що звернення із скаргою до керівництва ГПУ обумовлено тим, що ним вбачається наявність порушень чинного законодавства з боку заступника Генерального прокурора України - Головного військового прокурора Матіоса А.В. та працівників підпорядкованого йому слідчого управління та управління забезпечення діяльності військових прокуратур Головної військової прокуратури ГПУ, а також тим, що скарги на дії вказаних працівників кожного разу скеровувались для розгляду працівникам управління №10/5 - Управління забезпечення діяльності військових прокуратур Головної військової прокуратури ГПУ, що згідно наказу ГПУ від 17.08.2016 №299 "Про затвердження Переліку індексів структурних підрозділів Генеральної прокуратури України" безпосередньо підпорядковане та підконтрольне Матіосу А.В., а згідно інформації, що містить у собі вказаний у відповіді вихідний номер листа - безпосередньо розглядались та реєструвались у Другому слідчому відділі слідчого управління Головної військової прокуратури.

Під час розгляду справи представник позивача підтримала позов з наведених підстав.

Представники відповідача не визнали позов, надали письмові заперечення, в яких просять відмовити в його задоволенні з тих підстав, що ГПУ надано позивачу відповідь на усі викладені у зверненні питання в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений законом.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивач звернувся до ГПУ із письмовим зверненням від 30.09.2016 (вх. №221350-16 від 03.10.2016), копія якого міститься у справі, в якій, посилаючись на неправомірність постанови заступника Генерального прокурора України Матіоса А.В. від 14.07.2014 про зміну органу досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000225; неефективність досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000526 від 15.05.2015, виділеному з кримінального провадження №0000225; безпідставність вжиття запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ін., просив:

"1. З урахуванням наведених у звернення фактів та доводів, за результатами вивчення матеріалів кримінального провадження, визнати неефективним досудове розслідування, що здійснюється слідчим відділом управління нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Генеральної прокуратури у кримінальному провадженні №0000526 від 15.05.2015;

2. Керуючись ч. 5 ст. 36 КПК України, у зв'язку з неефективністю досудового розслідування доручити здійснення розслідування у кримінальному провадженні №0000526 від 15.05.2015 іншому органу досудового розслідування;

3. Вжити заходів щодо скасування відносно мене незаконно обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, закриття кримінального провадження очевидно необґрунтованої підозри за ч. 2 ст. 383 КПК України та припинення стосовно мене всеукраїнського, міжнародного та міждержавного в межах СНД розшуків;

4. Про результати розгляду вказаного звернення повідомити мене письмово, направивши відповідь за місцезнаходженням робочого місця моїх захисників за адресою: 01054, м. Київ, вул. О. Гончара, 74а, офіс 1.".

Також судом встановлено, що листом ГПУ від 28.10.2016 №10/1/2-26115-15 за підписом Генерального прокурора України Ю. Луценка повідомлено наступне:

"… Установлено, що за результатами розгляду аналогічних звернень ГПУ Вам надано обґрунтовані відповіді з роз'ясненням вимог чинного законодавства у листах від 03.06.2015 №10/3/1-26115-15 та від 01.09.2016 №10/1/2-26115-15.

По суті звернення повідомляю, що заступником Генерального прокурора України 14.07.2014 прийнято обґрунтоване рішення відповідно до вимог ч. 5 ст. 36 КПК України щодо доручення здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000225 у зв'язку із його неефективністю слідчому відділу управління нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Генеральної прокуратури України.

У ході проведення досудового слідства у зазначеному провадженні прийнято обґрунтовані рішення щодо повідомлення Вам про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 361; ч. 3 ст. 27, ч.1 ст. 366; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 366; ч. 1 ст. 369; ч. 2 ст. 383 КК України, виділення матеріалів в окреме провадження за №0000526 та зупинення у зв'язку із невстановленням Вашого місцезнаходження досудового розслідування відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України, а також щодо відмови Вам у задоволенні клопотань про закриття провадження стосовно Вас кримінального провадження в частині підозри за ч. 2 ст. 383 КПК України у зв'язку із наявністю обґрунтованої підозри у завідомо неправдивому повідомленні про вчинення злочину.

Підстав для закриття кримінального провадження стосовно Вас щодо підозри за ч. 2 ст. 383 КК України немає.

Також відсутні підстави для доручення здійснення досудового розслідування у зазначеному провадженні іншому органу досудового розслідування, оскільки останнє проводиться ефективно.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 20.04.2015 за наявності передбачених статтею 177 КПК України підстав щодо обґрунтованості підозри у вчиненні Вами кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 361; ч. 3 ст. 27. Ч. 1 ст. 366; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 366; ч. 1 ст. 396; ч. 2 ст. 383 КК України, та наявності ризиків (переховування від органів досудового розслідування та суду, здійснення впливу на свідків у провадженні, які викривають Вашу протиправну діяльність) Вам обґрунтовано відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Указана ухвала суду оскарженню не підлягає.

У зв'язку із зазначеним підстав для припинення всеукраїнського, міжнародного та міждержавного розшуку немає.

Крім того, ухвалами слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.05.2015, 18.12.2015 та 18.07.2016 Вашим захисникам та Вам у задоволенні клопотань про скасування, зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, скасування всеукраїнського, міжнародного та міждержавного розшуку відмовлено.

Порушення вимог Закону України "Про звернення громадян" під час розгляду працівниками Генеральної прокуратури України Ваших звернень не встановлено.

З урахуванням викладеного відповідно до статті 8 Закону України "Про звернення громадян" розгляд Ваших звернень з вищезазначених питань припиняється.".

Спірні правовідносини виникли у сфері звернень громадян і стосуються розгляду відповідачем звернення позивача.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індиві-дуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зо-бов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Законом України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі - Закон №393/69) врегульовано відносини щодо звернень громадян, порядок та строки розгляду звернень.

Згідно із ст. 1 цього Закону громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Як визначено у ст. 3 цього Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомен-дація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громад-ського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріп-лених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місце-вого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно із ст. 15 Закону №393/96 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) (ч. 1). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки (ч. 3). Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення (ч. 4).

Згідно із ст. 16 Закону №393/96 скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду (ч. 1). До скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину (ч. 6).

Згідно із ст. 19 Закону №393/96 органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, серед іншого, об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Згідно із ст. 20 Закону №393/96 звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Як вбачається з листа ГПУ від 28.10.2016 №10/1/2-26115-15, у визначений ст. 20 Закону №393/96 строк відповідач розглянув звернення позивача від 30.09.2016 (вх. від 03.10.2016) і надав на нього письмову відповідь, зміст якої, на переконання суду, у повній мірі стосується порушених у зверненні питань і не дає достатніх підстав для висновку про неповноту розгляду чи вчинення відповідачем інших протиправних дій відносно позивача. У наданій відповіді Генеральний прокурор України Ю. Луценко зазначив про обґрунтованість, на його переконання, рішення заступника Генерального прокурора України від 14.07.2014 відповідно до ч. 5 ст. 36 КПК України про доручення здійснювати досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000225 у зв'язку з його неефективністю слідчому відділу управління нагляду за додержанням законів у воєнній сфері ГПУ; рішення щодо повідомлення позивачу про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 361; ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 366; ч. 1 ст. 396; ч. 2 ст. 383 КК України; рішення про виділення матеріалів в окреме провадження №000526; рішення про зупинення досудового розслідування відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України, у зв'язку з не встановленням місцезнаходження позивача; а також відсутністю, на його переконання, підстав для закриття провадження щодо підозри за ч. 2 ст. 383 КК України; для доручення іншому органу досудового розслідування здійснювати досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, оскільки останнє здійснюється ефективно. Позивачу повідомлено про наявність судових рішень, якими обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також якими відмовлено у задоволенні клопотань позивача чи його представників про скасування, зміну запобіжного заходу, скасування всеукраїнського, міжнародного та міждержавного розшуку, у зв'язку з чим у відповідача відсутні підстави для припинення всеукраїнського, міжнародного та міждержавного розшуку.

Суд зазначає, що залишення без задоволення прохань позивача у зверненні від 30.09.2016 (вх. від 03.10.2016) не свідчить про те, що наведене позивачем обґрунтування не було взято до відома при його розгляді. В цьому контексті, суд вважає доречними та вірними твердження відповідача щодо того, що Законом №393/96 заявника не наділено правом самостійно визначати спосіб і порядок його (звернення) вирішення, адже така прерогатива належить органу (посадовій особі), якому звернення адресоване, натомість повноваження прокурора, у т.ч. прокурора вищого рівня, у кримінальному провадженні регламентовано нормами КПК України, а тому саме в межах наданих повноважень розглянуто викладені у зверненні прохання. При цьому, у даній адміністративній справі, суд оцінює оскаржувані дії відповідача виключно на предмет додержання ним вимог законодавства про звернення громадян і не надає правової оцінки рішенням відповідача, прийнятим ним в межах і відповідно до норм кримінального процесуального законодавства.

Суд відхиляє доводи позивача про порушення відповідачем при розгляді звернення від 30.09.2016 ч. 4 ст. 7 Закону №393/96, якої встановлено заборону направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються, оскільки відповідь від 28.10.2016 надана за підписом керівника ГПУ - Генерального прокурора України Ю. Луценка. Доводи позивача щодо здійснення листування за його зверненням за однаковим вихідним номером, що містить індекс структурних підрозділів Головної військової прокуратури, не свідчать про розгляд такого звернення безпосередньо посадовими особами цих структурних підрозділів.

Також суд відхиляє посилання позивача про порушення відповідачем ст. 15 Закону №393/96, оскільки вказана норма визначає порядок розгляду заяв і не стосується скарг громадян, яку, як стверджує позивач, ним було подано 30.09.2016.

Статтею ст. 8 Закону №393/96 передбачено, що не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті (ч. 2); рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення (ч. 3).

Як вбачається з пояснень представників сторін і матеріалів справи, позивач через своїх представників неодноразово направляв до ГПУ звернення з питань визнання неефективним досудового розслідування у кримінальному провадженні, доручення здійснення розслідування іншому органу досудового розслідування, скасування обраного стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, закриття кримінального провадження в частині вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 383 КК України, а також припинення всеукраїнського, міжнародного та міждержавного розшуків.

Так, зокрема, на звернення від 11.08.2017 із вказаних питань (вх. від 17.08.2017) відповідачем надана відповідь у листі від 01.09.2016 №10/1/2-26115-15 за підписом Першого заступника Генерального прокурора України Д. Сторожука, в якій, серед іншого, зазначалося про відсутність підстав для здійснення доручення розслідування в кримінальному прова-дженні іншому органу досудового розслідування, оскільки таке проводиться ефективно, відсутність підстав для закриття кримінального провадження стосовно нього за ч. 2 ст. 383 КК України, скасування обраного запобіжного заходу та припинення всеукраїнського, міжнародного та міждержавного розшуків.

Позивач повторно звернувся 30.09.2016 (вх. від 03.10.2016) до ГПУ із аналогічних питань, що й у зверненні від 11.08.2017, відповідь на яке, як було встановлено судом вище, надано листом від 28.10.2016 №10/1/2-26115-15.

З огляду на те, що на попереднє звернення позивача з аналогічних питань була надана відповідь по суті, суд вважає обґрунтованим рішення керівника ГПУ у листі від 28.10.2016 №10/1/2-26115-15 про припинення листування.

Таким чином, суд не вбачає достатніх підстав для висновку про порушення відповідачем вимог Закону №393/69 і прав та інтересів позивача, а доводи останнього вважає необґрунтованими, у зв'язку з чим в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 76, 79, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні адміністративного позову.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 КАС України і може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається протягом 10 днів з моменту отримання копії повного тексту постанови.

Суддя Д.А. Костенко