Справа № 463/1325/17
Суддя: Лакомська Ж. І.
Дата ухвалення: 2017-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2017 року м. Львів Справа №2-а/463/125/17

Суддя Личаківського районного суду м. Львова - Лакомська Ж. І. розглянувши в порядку скороченого провадження у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Личаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Львові про визнання дій протиправними, зобов'язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, просив визнати протиправними дії Личаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Львові, щодо призначення і виплати йому, як судді у відставці щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86 відсотків від заробітної плати працюючого судді, не включення до стажу на посаді судді половини строку навчання за денною формою у Львівському державному університеті імені І. Франка на юридичному факультеті, та календарний період проходження строкової військової служби в Збройних силах, а також щодо стягнення із щомісячного грошового утримання судді у відставці податку з доходів фізичних осіб починаючи з вересня 2016 року. Крім того, просив зобов'язати Личаківське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Львові зарахувати йому до стажу роботи, що дає судді право на відставку половину строку навчання за денною формою у

Львівському державному університеті імені І. Франка на юридичному факультеті та календарний період проходження строкової військової служби в Збройних силах; здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання з 23.09.2016 року в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру, із врахуванням раніше виплачених сум; нарахувати та виплатити йому стягнутий податок з доходів фізичних осіб за період із вересня 2016 року по день ухвалення постанови суду; заборонити Личаківському об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України в м. Львові в подальшому проводити стягнення податку із довічного грошового утримання судді у відставці, як інваліду війни ІІІ групи.

Позов мотивує тим, що сесією Львівської обласної ради від 01.02.1993 року його обрано народним суддею Галицького районного суду м.Львова. Відповідно до постанови Верховної ради України №809-ІV від 15.05.2003 року він обраний суддею місцевого Галицького районного суду м.Львова безстроково. Постановою Верховної Ради України № 3564-ІV від 16.03.2006 року його обрано суддею Апеляційного суду Львівської області безстроково. Згідно Постановою Верховної Ради України № 1515 - VIII від 08.09.2016 року «Про звільнення суддів», він звільнений з посади судді у відставку відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України. Наказом голови Апеляційного суду Львівської області від 22.09.2016 року, виведений із штату Апеляційного суду Львівської області. Згідно розрахунку стажу судді, його суддівський стаж становить 32 роки 03 місяці 23 дні. 22.09.2016 року відповідачу подано заяву та відповідні документи про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків від заробітної плати працюючого судді, яка станом на вересень 2016 року складала 25520 грн. В період із вересня по листопад 2016 року, йому нарахована і призначена до виплати та перераховано на його пенсійну банківську картку кошти щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці в розмірі 86 відсотків, а не 90 відсотків від заробітної плати працюючого судді та не виплачені в повній мірі кошти по інвалідності, не зараховано до стажу навчання у вищому навчальному закладі строк строкової служби. Після звернення із листами до відповідача (про здійснення призначення та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків від заробітної плати працюючого судді та зарахування до стажу: навчання у вищому навчальному закладі і строку

проходження військової служби, усунення порушення щодо стягнення з нього податку відповідно до ст. 164 Податкового кодексу України), йому повідомлено, що дії відповідача по нарахуванню і виплаті довічного грошового утримання у розмірі 86 відсотків від заробітної плати працюючого судді є законними, з чим позивач категорично не погоджується, у зв'язку з чим просить позов задоволити в повному обсязі. Як на правову підставу своїх вимог покликається на ст.ст. 8, 22, 58, 126 Конституції України, Закон України «Про статус суддів» № 2863-ХІІ від 15.12.1992 року зі змінами і доповненнями, ст. 47, 120, 138, 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453- VІ від 07.07.2010року, ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016року, ст.ст. 6, 8, 104-106, 162 КАС України, ст. 164 Податкового кодексу України.

Ухвалою суду від 17.03.2017 року відкрито в порядку ст. 183-2 КАС України, суддею відкрито скорочене провадження до Управління пенсійного фонд України у Личаківському районі про визнання дій протиправними, зобов'язання встановити до вчинення дій.

Згідно постанови КМУ від 21.12.2016 року № 988 «Про деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України», здійснено злиття окремих органів Пенсійного фонду України. Внаслідок чого, Управління пенсійного фонду України у Личаківському районі змінило назву на Личаківське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Львові, тому належним відповідачем слід вважати Личаківське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Львові.

У письмових запереченнях Личаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Львові, отриманих судом 18.04.2017 року, відповідач зазначив, що позовна заява є безпідставною, оскільки при нарахуванні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці враховано стаж роботи на посаді судді 23 роки 09 місяців 01 день, загальний стаж роботи: 39 років 03 місяці 14 днів. З 01.02.2017 року розмір такої виплати складається: 86 відсотків від заробітної плати працюючого судді; підвищення як інваліду армії прирівняному до інвалідів війни; підвищення за особливі заслуги перед Україною. При цьому, згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №» 1002 від 02.06.2016 року у відповідача відсутні підстави для зарахування позивачу до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою уЛьвівському державному університеті імені І. Франка на юридичному факультеті та календарний період проходження строкової військової служби в Збройних силах. Щодо вимог позивача про незаконність оподаткування щомісячного довічного грошового утримання то така вимога є необґрунтованою, оскільки згідно п.п. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу, щомісячне довічне грошове утримання підлягає оподаткуванню, якщо її розмір перевищує 10000 грн. на місяць. Крім того, відповідач зазначає, шо позов місить вимоги не передбачені ст.ст. 21, 105, 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів при здійсненні ними своїх повноважень, закріпленої у ч. 1 ст. 126 Конституції, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), а в майбутньому - статусу судді у відставці, право якого на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Судом встановлено, що сесією Львівської обласної Ради від 01.02.1993 року позивача ОСОБА_1 обрано народним суддею Галицького районного суду м. Львова. На підставі постанови Верховної Ради України № 809-ІУ від 15.05.2003 року ОСОБА_1 обраний суддею місцевого Галицького районного суду м. Львова безстроково. Згідно Постанови Верховної Ради України № 3564-ІV від 16.03.2006 року його обрано суддею Апеляційного суду Львівської області безстроково.

Відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України № 1515 - VIII від 08.09.2016 року «Про звільнення суддів», ОСОБА_1 звільнений з посади судді у відставку згідно з п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України.

Згідно наказу голови Апеляційного суду Львівської області від 22.09.2016

року (а.с. 39), ОСОБА_1 виключено із штату Апеляційного суду Львівської області.

Після чого ОСОБА_1 отримав право на виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Умови та порядок виплати щомісячного довічного грошового утримання визначені ст. 43 Закону "Про статус суддів" та Указом Президента України "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів".

Розділом 13 п.11 «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453-VІ від 07.07.2010 року встановлюється, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що ОСОБА_1 обрано народним суддею Галицького районного суду м. Львова 01.02.1993 року то за ним за ним зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453-VІ від 07.07.2010 року.

Відповідно до Закону України «Про статус суддів» № 2863-ХІІ від 15.12.1992 року, указу Президента України № 584/05 від 10.06.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та згідно довідки виданої Апеляційним судом Львівської області за № 05.30/106/16 від 22.09.2016 року про розрахунок стажу судді ОСОБА_1, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с.38), стаж судді ОСОБА_1 становить 32 роки 03 місяці 23 дні

Постановою Верховної Ради України від 12.09.1991 року № 1545-XII "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства СРСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

У ч. 1 ст. 2 Закону від 25.03.1992 р. № 2232-XII "Про військовий обов'язок і військову службу" зазначено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до п. 2.6 Положення про порядок призначення та виплати щомісячного грошового утримання працюючим суддям та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, затверджене наказом ДСА України № 94 від 25 серпня 2005 року до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше як десять років зараховується, крім стажу трудової діяльності, зазначеної в частині 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів", стаж роботи, передбачений Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584 (584/95) "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (із змінами), тобто половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби. Половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах зараховується у разі навчання на денному відділенні.

Указом Президента України "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", виданим відповідно до ст. 25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України "Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України", передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби.

Беручи до уваги вище наведене, до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку позивача слід зарахувати половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та період проходження строкової військової служби.

При цьому, відповідно до вимог п. 11 Прикінцевих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 07.07.2010 року № 2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року № 192-VIІ (набрав чинності 29.03.2015 року), яким внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" 07.07.2010 року № 2453-VI, не містять положення стосовно збереження за суддями стажу роботи, який на момент набрання ним чинності надавав їм право на певний розмір доплати за вислугу років або право на вихід у відставку.

Відсутність такої норми є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією і законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може були звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Разом з тим, на момент набрання чинності Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року № 192-VIІ у позивача вже був наявний стаж, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання.

У зв'язку з ухваленням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень п. 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" визнано неконституційними окремі норми ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Зокрема, ч. 4 резолютивної частини рішення, Конституційний Суд України вказав наступний порядок виконання рішення: ч. 3 ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Натомість застосуванню підлягає ч. 3 ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року № 192-VIII, а саме: щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Отже судді, стаж роботи яких на момент набрання чинності Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" надавав право на певний розмір щомісячного довічного грошового утримання із набуттям чинності вказаним законом право на отримання такого грошового утримання не втрачають, тому, відповідно, позивач має право отримувати грошове утримання в розмірі 90 відсотків заробітної плати судді із урахуванням його стажу роботи.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій відповідача по стягненню із щомісячного грошового утримання судді у відставці податку з доходів фізичних осіб починаючи з вересня 2016 року та зобов'язання відповідача виплатити ОСОБА_1 стягнутий податок з доходів фізичних осіб за період із вересня 2016 року по день ухвалення судової постанови то така підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами п.п. 164.2.19 п. 164.2 ст.164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, зараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення цього підпункту не застосовується до пенсій, призначених і учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с. 41), позивач є інвалідом третьої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Таким чином судом встановлено, що позивач є інвалідом війни третьої групи тому, відповідачем безпідставно проведено вирахування з грошового утримання позивача вказаного вище виду податку, тому його слід звільнити від вирахування податку з довічного грошового утримання з 23.09.2016 року.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про заборону Личаківському об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України в м. Львові в подальшому проводити стягнення податку із довічного грошового утримання судді у відставці, як інваліду війни ІІІ групи, то така задоволенню не підлягає, оскільки можливість покладення обов'язку на відповідача в рахунок майбутніх зобов'язань (до факту порушення прав та інтересів особи) чинним законодавством не передбачена. Лише порушене право підлягає захисту, а не ті права та інтереси які, можливо, у майбутньому будуть порушені.

Керуючись ст.ст. 7-12, 161-162, 167, 183-2 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати протиправними дії Личаківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Львові щодо призначення і виплати ОСОБА_1, як судді у відставці щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86 відсотків від заробітної плати працюючого судді, не включення до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою у Львівському державному університеті імені І. Франка на юридичному факультеті, та календарний період проходження строкової військової служби в Збройних силах.

Зобов'язати Личаківське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Львові зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає судді право на відставку половину строку навчання за денною формою уЛьвівському державному університеті імені І. Франка на юридичному факультеті та календарний період проходження строкової військової служби в Збройних силах.

Зобов'язати Личаківське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Львові здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання з 23.09.2016 року в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру, із врахуванням раніше виплачених сум.

Звільнити ОСОБА_1, як інваліда війни третьої групи від вирахування податку з довічного грошового утримання з 23.09.2016 року.

В решті вимог - відмовити.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга в порядку і в строки передбачені ст.186 КАС України.

Суддя: Лакомська Ж. І.