Справа № 761/513/17
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 761/513/17 Головуючий у 1-й інстанції: Маліновська В.М., Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
У Х В А Л А

Іменем України

07 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін матеріали апеляційної скарги Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 09 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - Відповідач, Центральне об'єднане УПФУ) у якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у виплаті грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити зазначену грошову допомогу.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 09 березня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони у судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із п.1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і досяг пенсійного віку, передбаченого ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

10.08.2015 позивач звернувся до Шевченківського управління Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком, до вказаної дати жодної пенсії не отримував.

25.11.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення виплати грошової допомоги відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Листом № 39077/09 від 08.12.2016 Центральним об'єднаним УПФУ у м. Києві позивачу було повідомлено, що підстав для виплати грошової компенсації згідно з п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» немає, оскільки станом на момент звернення за призначенням пенсії позивач працював на посаді начальника відділу ад'ювантних методів лікування при пухлинах центральної нервової системи, яка відсутня у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. № 909. Також, було зазначено, що факт роботи за сумісництвом на посаді лікаря-нейрохірурга відділення трансфеноїдальної нейрохірургії з рентгеноопераційною станом на момент досягнення пенсійного віку і призначення пенсії не є підставою для виплати грошової допомоги (а.с.22).

Не погоджуючись з вищезазначеними діями та рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час призначення пенсії позивач працював в державному лікувальному закладі за сумісництвом на посаді - лікаря-нейрохірурга, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мав відповідний страховий стаж на такій посаді, та до цього не отримував будь-яку пенсію, що не заперечувалось відповідачем, а тому відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» він має право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі його десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, страховий стаж ОСОБА_2 на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років, передбаченій п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме на посаді працівника охорони здоров'я відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою КМУ від 04.11.1993р. № 909, станом на 10.08.2015 складав 35 років.

Так, з 04.08.1980 ОСОБА_2 був прийнятий на посаду лікаря-нейрохірурга у відділенні внутрішньомозкових пухлин державної установи «Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова Національної академії медичних наук України» за основним місцем роботи; з 12.05.1994 - призначений в.о. завідувача відділення внутрішньомозкових пухлин державної установи «Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова Національної академії медичних наук України» за основним місцем роботи; - з 01.10.1995р. - працював на посаді завідувача відділення внутрішньомозкових пухлин державної установи «Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова Національної академії медичних наук України» за основним місцем роботи; з 03.02.1997р. - був переведений на посаду лікаря-нейрохірурга відділення внутрішньомозкових пухлин; - з 01.07.2014р. - прийняти за сумісництвом на посаду лікаря-нейрохірурга відділення внутрішньомозкових пухлин; - з 28.07.2014р. - переведений за сумісництвом на посаду лікаря-нейрохірурга відділення трансфеноїдальної нейрохірургії з рентгеноопераційною, на якій працював на час призначення пенсії (10.08.2015).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» - «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.

Згідно вказаного вище Переліку право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посади).

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що норми чинного законодавства не містять будь-яких обмежень щодо неврахування страхового стажу роботи у випадку роботи за сумісництвом.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що чинне законодавство не містить жодних застережень щодо неврахування стажу роботи у випадку роботи у закладах охорони здоров'я за сумісництвом, а єдиною умовою для зарахування до спеціального стажу роботи (страхового стажу) періодів роботи працівників закладів охорони здоров'я, що дає право на призначення грошової допомоги, є наявність факту роботи у ці періоди на відповідних посадах та у закладах, віднесених до Переліку № 909, та робота за сумісництвом на посаді лікаря у вищевказаний період.

Аналіз наведених правових положень дає підстави для висновку, що станом на час призначення пенсії позивач працював в державному лікувальному закладі за сумісництвом на посаді - лікаря-нейрохірурга, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мав відповідний страховий стаж на такій посаді - 35 років, до цього не отримував будь-яку пенсію, а тому відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_2 має право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі його десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КАС України).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, в даному випадку Центральним об'єднаним УПФУ, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності своїх дій та не надано обґрунтованих доводів відмови ОСОБА_2 у виплаті грошової в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до норм чинного законодавства.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві - залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 09 березня 2017 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Карпушова О.В.

Епель О.В.