Справа № 683/233/17
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 683/233/17

Головуючий у 1-й інстанції: Завадська О.П.

Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

08 червня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сушка О.О. Боровицького О. А.

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

представника відповідача: Ратушної Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області на постанову Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 28 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про перерахунок основного щомісячного довічного грошового утримання,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення з розрахунку 90 % від грошового утримання працюючого судді та виплату різниці між виплаченим та перерахованим розміром щомісячного довічного грошового утримання.

Постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 28 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 28 лютого 2017 року та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги та просила суд її задовольнити.

До початку розгляду справи від позивача надійшло заперечення на апеляційну скаргу, у якому він просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а справу розглянути без його участі.

У відповідності до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, присутнього представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - скасувати в частині зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, виходячи з наступного.

Так, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами адміністративної справи, постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1515-VIII ОСОБА_3 звільнено з посаді судді Хмельницького окружного адміністративного суду у зв'язку із поданням заяви про відставку. Наказом голови Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.09.2016 року № 86/к ОСОБА_3 виключено зі штату суду.

19 вересня 2016 року Хмельницький окружним адміністративним судом передано до відповідача подання про призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та надано відповідні документи.

З 17 вересня 2016 року позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

З листа Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області від 04.01.2017 року позивачу стало відомо про те, що станом на 17.09.2016 року довічне грошове утримання йому призначено з розрахунку 86 % від суддівської винагороди.

Не погодившись із таким розміром утримання, ОСОБА_3 звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з вимогами чинного законодавства України, позивач має право на щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 % суддівської винагороди з урахуванням розміру матеріальної допомоги на оздоровлення.

Колегія суддів часткового погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Станом на момент виходу ОСОБА_3 на пенсію чинним був Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року, відповідно до ст. 131 якого до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Однак, згідно з положенням пункту 11 Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р. №2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Як встановлено з матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу незарахування відповідачем до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає йому право на щомісячне довічне грошове утримання, періоду військової служби, що вплинуло на визначення розміру його щомісячного довічного грошового утримання.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що ОСОБА_3 проходив строкову військову службу з 11 листопада 1980 року по 10 листопада 1982 року, з 30 грудня 1992 року по 20 липня 2001 року працював народним суддею Старокостянтинівського районного народного суду, з 23 липня 2001 року по 10 липня 2007 року - суддею Хмельницького обласного суду, з 11 липня 2007 року по 11 квітня 2014 року - головою Хмельницького окружного адміністративного суду, з 11 квітня 2014 року по 16 вересня 2016 року - суддею Хмельницького окружного адміністративного суду.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" ( в редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів" від 24 лютого 1994 року), який був чинний на момент призначення позивача на посаду судді, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з указами Президента України № 584/95 від 10 липня 1995 року "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" та № 1061/2002 від 25 листопада 2002 року "Про внесення змін до указу Президента України від 10.07.1995 року № 584" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Аналогічні положення були закріплені і в постанові Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне довічне грошове утримання судді" зі змінами.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що період проходження строкової військової служби позивачем повинен зараховуватись до стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 10.07.2010 року № 2453 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII внесено зміни у статтю 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453, зокрема частину 3 викладено у такій редакції: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді".

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини 3, абз. 1, 2, 4, 6 ч. 5 статті 141 Закону України Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення, зокрема, частини 3 ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.10.2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213- VIII.

При цьому, зазначено, що частина 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Таким чином, враховуючи, що стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання, з урахуванням календарного періоду проходження строкової військової служби, складає 25 років 8 місяців 15 днів, то виходячи із положень ч. 3 ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд"від 12.02.2015 року № 192-VIII, щомісячне довічне грошове утримання позивача має розраховуватись виходячи з 90 % заробітної плати судді, що вірно встановив суд першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині зобов'язання відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, виходячи з наступного.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що 19 вересня 2016 року Хмельницьким окружним адміністративним судом було направлено до відповідача подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці разом із документами, що додаються, серед яких були: копія трудової книжки, довідка про заробітну плату, розрахунок стажу судді, копія постанови ВРУ "Про звільнення суддів" від 08.09.2016 року, копія паспорта, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, коаія наказу про звільнення ОСОБА_3

З аналізу довідки, наданої відповідачу для встановлення довічного грошового утримання, судом встановлено, що матеріальної допомоги на оздоровлення вона не містить.

Наказу голови Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.07.2016 року про надання відпустки з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення пенсійному органу надано не було.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що позивач був призначений на посаду судді в період дії Закону України від 15.12.1992 № 2862-XII "Про статус суддів", яким регулювалися відносини, пов'язані з оплатою праці суддів.

Згідно з ч. 4 ст. 43 Закону № 2862-XII судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених ст. 37 Закону України "Про державну службу". Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більш ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Разом з тим, визначений Законом № 2862-ХІІ порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання суддів було змінено у зв'язку із набранням чинності Законом України від 07.07.2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону № 2453-VІ, чинній до 1 жовтня 2011 року, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Законом України від 8 липня 2011 року № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, внесено зміни до частини 3 статті 138 Закону № 2453-VІ та передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року №3-рп/2013, зокрема, частину третю статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону № 3668-VI, визнано такою, що не відповідає Конституції України.

Відповідно до ст. 152 Конституції України - нормативно-правові акти, які визнані такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Отже, з 03 червня 2013 року втратила чинність ч. 3 ст. 138 Закону № 2453-VІ в редакції до внесення змін Законом № 3668-VI, якою було передбачено виплату щомісячного довічного грошового утримання, з якого було сплачено страхові внески.

Як зазначено вище, станом на момент виходу позивача у відставку чинною була норма, відповідно до якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Статтею 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Крім того, 2 червня 2016 року Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII, який набрав чинність 30 вересня 2016 року.

Пунктом 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII встановлено, після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

За правилами ч. 1 ст. 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (ч.2 ст.135 Закону №1402-VIII).

Таким чином, розмір довічного грошового утримання безпосередньо пов'язаний із розміром суддівської винагороди.

Оскільки матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, то апеляційний суд вважає, що орган пенсійного фонду правомірно відмовив позивачу у врахуванні її при обчислені щомісячного довічного грошового утримання, а відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ст.202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції частково не відповідають обставинам справи, а постанова прийнята із невірним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню в цій частині з прийняттям нового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області задовольнити частково.

Постанову Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 28 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про перерахунок основного щомісячного довічного грошового утримання скасувати в частині зобов'язання Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області здійснити перерахунок ОСОБА_3 щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення.

В решті постанову Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 14 червня 2017 року.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сушко О.О. Боровицький О. А.