Справа № 161/2453/17
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року Львів № 876/5580/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Яворського І. О.;

за участю секретаря судового засідання - Мацьків М. С.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку Департаменту патрульної поліції капрала поліції Мельничука Андрія Петровича на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку Департаменту патрульної поліції капрала поліції Мельничука Андрія Петровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2017 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_2 до інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку Департаменту патрульної поліції капрала поліції Мельничука Андрія Петровича про скасування постанови серії АР № 862562 від 27 січня 2017 року про адміністративне правопорушення та накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн. за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що в діях позивача відсутня протиправна поведінка, відтак постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення є протиправною та підлягає скасуванню.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2017 року позов задоволено. Постанову серії АР № 862562 від 27 січня 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП скасовано в частині накладення адміністративного стягнення, постановлено застосувати до ОСОБА_2 статтю 22 КУпАП та звільнити її від адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП і обмежитись усним зауваженням.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - інспектором роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку Департаменту патрульної поліції капралом поліції Мельничуком Андрієм Петровичем, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що 27 січня 2017 року поліцейським роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у місті Луцьку Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Мельничуком А.П. винесено постанову серії АР № 862562 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП та застосовано до позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн.(а.с. 4).

З даної постанови вбачається, що 27 січня 2017 року о 15.18 год. ОСОБА_2 керуючи автомобілем MITSUBISHI OUTLANDER, номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по вул. Мойсея в м. Луцьку, Волинської області, перед початком руху не подала сигнал світловим показчиком повороту відповідного напрямку, чим порушила п.п. 9.2. (а) ПДР України.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції не погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. п. 1 п. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху (далі - ПДР). Водій службового транспортного засобу патрульної поліції, для того, щоб припинити водієм ТЗ правопорушення, включив звуковий сигнал та зобов'язав зупинитися водія ТЗ, останній вимогу інспекторів патрульної поліції виконав.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення як про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення. поясненнями особи. яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу - безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу про адміністративне правопорушення чи винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення і на проведення адміністративного розслідування, які фіксуються, за винятком випадків спрощеного провадження, у протоколі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконання посадової особи. Це означає, що під час повного, всебічного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи у посадової особи формується своя певна думка щодо конкретної справи. Ця думка ґрунтується на некритичному ставленні до окремих доказів, відсутності будь-яких переваг одних доказів над іншими, додержанні законності. До того ж, посадова особа керується своєю правосвідомістю. Це є дуже важливим чинником у вирішенні питання про оцінку доказів, адже правосвідомість - це ставлення особи до права, його ролі у суспільстві.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що при винесенні оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення позивач підписав її без будь-яких зауважень як на дії інспектора, так і без будь-яких заперечень щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до статті 280 Кодексу про адміністративні правопорушення - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за N1408/27853,затверджено «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», згідно до п.4 якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова по справі про адміністративне правопорушення складена відповідачем у відповідності до вимог ст.283 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що в матеріалах справи міститься відеозйомка фіксації події адміністративного правопорушення, з якої вбачається, що позивач дійсно не подала сигнал світловим показчиком повороту, тобто вчинила порушення Правил дорожнього руху.

Разом з тим, застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень ст.22 КУпАП колегія суддів вважає помилковим з огляду на наступне.

Статтею 22 КУпАП встановлено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

У законодавстві не закріплено визначення малозначного правопорушення та відсутні вказівки на його ознаки. У кожному конкретному випадку саме орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, розглядає питання про визнання діяння малозначним, виходячи, зокрема, з того, що його наслідки не становлять великої суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

Тобто, виходячи з приписів наведених норм, вирішення питання щодо звільнення порушника від адміністративної відповідальності, в даному випадку, належить безпосередньо до органів Національної поліції

Суд апеляційної інстанції вважає, що у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому. Суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів констатує, що постанова серії АР № 862562 від 27 січня 2017 року про адміністративне правопорушення про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн. за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП - відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України та не підлягає скасуванню.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необ'єктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 41, 158-163, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку Департаменту патрульної поліції капрала поліції Мельничука Андрія Петровича - задовольнити.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 березня 2017 року в справі № 161/2453/17 - скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку Департаменту патрульної поліції капрала поліції Мельничука Андрія Петровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення постанови в повному обсязі відкладено - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
І. О. Яворський
Повний текст судового рішення виготовлено 12 червня 2017 року.