Справа № 804/7733/16
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2017 рокусправа № 804/7733/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 та управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року по справі №804/7733/16 за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області про стягнення заробітку, -

в с т а н о в и В :

10.11.2016р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- зобов'язати УПФУ у Васильківському районі Дніпропетровської області виплатити на користь позивача відповідно до ст. 116, 117 КЗпП середній заробіток за затримку остаточного розрахунку по виплаті вихідної допомоги за період з 16.04.2016 року по 28.10.2016 року в розмірі 14303,80 грн.;

- зобов'язати УПФУ у Васильківському районі Дніпропетровської області виплатити на користь позивача компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків їх виплати» за затримку виплати середнього заробітку в сумі 1979,82 грн.;

- зобов'язати УПФУ у Васильківському районі Дніпропетровської області виплатити на користь позивача незаконно утриману в серпні 2011 року заробітну плату в сумі 308,49 грн.;

- зобов'язати УПФУ у Васильківському районі Дніпропетровської області виплатити на користь позивача компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків їх виплати» за затримку виплати незаконно утриманої в серпні 2011 року заробітної плати в сумі 252,38 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що при його звільненні, відповідач, в порушення положення статті 116 Кодексу законів про працю України, несвоєчасно здійснив виплату усіх сум, що належали останньому, у зв'язку з чим, у відповідача виник обов'язок щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 15.04.2016 по 28.10.2016 на підставі частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України, а також індексації. Крім того, на думку позивача, відповідач незаконно у серпні 2011 року утримав заробітну плату в розмірі 308,49грн. (індексація з жовтня 2010 року по квітень 2011 року), яка також підлягає стягненню в судовому порядку. Відповідно, за затримку виплати такої суми з вересня 2011 року по листопад 2016 року відповідач має

сплатити 247,86грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області по утриманню з ОСОБА_1 у серпні 2011 році заробітної плати в сумі 308,49 грн. Стягнуто з Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 утриману у серпні 2011 році заробітну плату в сумі 308,49 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нову, якою зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області виплатити на його користь незаконно утриману у серпні 2011 році заробітну плату в сумі 308,49 грн. та зобов'язати УПФУ у Васильківському районі Дніпропетровської області виплатити на користь позивача відповідно до ст. 116, 117 КЗпП середній заробіток за затримку остаточного розрахунку по виплаті вихідної допомоги за період з 16.04.2016 року по 28.10.2016 року в розмірі 14303,80 грн. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у справі №804/8120/15, у якій ухвалене рішення 14.06.2016р., період з 16.04.2016р. по 28.10.2016р. не був предметом розгляду, а тому посилання суду на рішення у даній справі як на підставу для відмови в задоволенні позову, є безпідставним. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Також позивач вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі заявлених вимог та вирішив стягнути з відповідача 308,49грн., а не зобов'язати останнього виплати вказану суму.

Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області (правонаступником якого є Васильківське об'єднане управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області) також подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права в частині задоволених позовних вимог, просить скасувати постанову в цій частині та прийняти нову про відмову в позові у повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що за змістом п.1 ч.2 ст.127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, зокрема, для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок. Оскільки проведений у серпні 2011 року перерахунок не є лічильною помилкою, підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Крім того, на думку відповідача, позивачем пропущено строк звернення до суду з такими вимогами.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які з огляду на доводи апеляційних скарг не заперечуються відповідачем, свідчать про те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначений на посаду головного спеціаліста відділу з призначення пенсій, як такий, що пройшов за конкурсом, відповідно до наказу №44-0 від 05.07.2010 року.

05.06.2015 року позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу з призначення пенсій за власним бажанням за частиною 3 статті 38 Кодексу законів про працю України згідно наказу №20-ОС від 05.06.2015 року.

У день звільнення з позивачем не було проведено остаточний розрахунок та не виплачено вихідну допомогу у розмірі 6944,37грн., що стало підставою для звернення до суду з позовом про її стягнення та стягнення середнього заробітку за час затримки її виплати.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №804/8120/15 від 14.06.2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2016 року, позовні вимоги задоволено частково (а.с.8-18):

визнано незаконними дії Управління пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області в частині не нарахування та невиплати вихідної допомоги ОСОБА_1 у розмірі тримісячного середнього заробітку відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України;

стягнуто з Управління пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України вихідну допомогу в розмірі 6677 (шість тисяч шістсот сімдесят сім) гривень 58 копійок;

стягнуто з Управління пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі) гривень;

стягнуто з Управління пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку остаточного розрахунку за період з 08.06.2015 року по 15.04.2016 року в розмірі 22979 (двадцять дві тисячі дев'ятсот сімдесят дев'ять) гривень 36 копійок;

в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного рішення, відповідач 28.10.2016р. здійснив виплату 26288,84грн. на картковий рахунок позивача, про що свідчить банківська виписка по картці/рахунку (а.с.7)

Крім того, згідно наказу №71 від 15.08.2011р., виданого начальником управління ПФУ у Васильківському районі Дніпропетровської області, начальнику відділу виконання бюджету, бухгалтерського обліку та контролю за використанням коштів наказано привести у відповідність до норм законодавства суми нарахованої індексації спеціалістам управління за 2010-2011рр. В результаті такого перерахунку, з заробітної плати позивача утримано 308,49грн.

Враховуючи, що остаточний розрахунок проведено лише 28.10.2016р., позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у період з 16.04.2016р. по 28.10.2016р., та стягнення незаконно утриманої у серпні 2011 року індексації у розмірі 308,49грн.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що нормами закону не передбачено повернення працівником підприємству зайво виплачених коштів, крім випадків, встановлених ст. 127 КЗпП України, ст. 1215 ЦК України. Враховуючи, що виплату 308,49грн. неможливо вважати лічильною помилкою, їх утримання із заробітної плати є незаконним. Відмовляючи в решті позовних вимог суд послався на існування постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №804/8120/15 від 14.06.2016 року, залишеної без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2016 року, якою вже було визначено період за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримку розрахунку, а також на відсутність підстав для застосування норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати».

З огляду на доводи апеляційних скарг, відповідач не погоджується з рішенням суду лише в частині задоволених позовних вимог (стягнення 308,49грн.), а позивач не погоджується з рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог про зобов'язання УПФУ у Васильківському районі Дніпропетровської області виплатити на користь позивача відповідно до ст. 116, 117 КЗпП середній заробіток за затримку остаточного розрахунку по виплаті вихідної допомоги за період з 16.04.2016 року по 28.10.2016 року в розмірі 14303,80 грн. Також позивач вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі заявлених вимог та вирішив стягнути з відповідача 308,49грн., а не зобов'язати останнього виплати вказану суму.

Відповідно до ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду про безпідставність утримання з заробітної плати позивача 308,49грн., а також не погоджується з висновком суду про відсутність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 16.04.2016р. по 28.10.2016р. з наступних підстав.

Суд першої інстанції вірно послався на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 15 вересня 2015 року №21-1765а15, проте невірно її застосував у спірних правовідносинах.

Так, згідно із частиною першою статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.

Відповідно до приписів частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України, обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 Кодексу законів про працю України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

В даному випадку судом встановлено, що при звільненні позивача 05.06.2015 року, йому не виплачено вихідну допомогу. Таку допомогу було стягнуто за рішенням суду у справі №804/8120/15 та виплачено позивачу лише 28.10.2016р.

Отже, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №804/8120/15 від 14.06.2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2016 року, встановлена наявність вини роботодавця у непроведенні остаточного розрахунку (виплати вихідної допомоги), що має вирішальне значення для застосування ст.117 КЗпП України.

Відповідно до ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, в межах розгляду даної справи, не підлягають доказуванню обставини наявності вини відповідача у не проведенні остаточного розрахунку.

У справі №804/8120/15 було вирішено питання про стягнення середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку за період з 08.06.2015 року по 15.04.2016 року. Натомість, вимоги про стягнення середнього заробітку за час такого розрахунку у період з 16.04.2016р. по 28.10.2016р. не були предметом розгляду справи №804/8120/15, а, відповідно, є предметом розгляду даної справи №804/7733/16.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми права та правову позицію Верховного Суду України, оскільки вихідну допомогу було виплачено позивачу лише 28.10.2016 року, колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 16.04.2016р. по 28.10.2016р., у зв'язку з чим апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню, в цій частині заявлених вимог.

Вирішуючи питання про суму, належну до стягнення, колегія суддів враховує постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №804/8120/15 від 14.06.2016 року, залишену без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2016 року, якою встановлено, що середній заробіток позивача складає 2225,86 грн. Така ж сума вказана у довідці УПФУ у Васильківському районі вих. №2965/03/37 від 25.06.2015 року (а.с.10)

Оскільки суми за заявлений період середнього заробітку за затримку розрахунку вихідної допомоги підлягають виплаті у період з 16.04.2015 року по 28.10.2016 року, суд здійснює обчислення на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому Кабінетом Міністрів України 08.02.1995р. №100, з урахуванням листа Міністерства соціальної політики України №10846/0/14-15/13 від 20.07.2015 року про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік.

У квітні 2016 року кількість робочих днів склала 21 протягом всього місяця, кількість робочих днів з 16.04.2016 року - період, яким розпочинається перебіг строку виплати середнього заробітку за затримку розрахунку вихідної допомоги - складає 10 днів, отже формула розрахунку середнього заробітку у квітні 2016 року є наступною: 2225,86 (середньомісячна заробітна плата позивача) / 21 (кількість робочих днів у квітні 2016 року) х 10 (кількість робочих днів з 16.04.2016 року включно по 30.04.2016 року включно) = 1059,93 грн. - середній заробіток позивача за неповний місяць квітня 2016 року, а саме: за період з 16.04.2016 року по 30.04.2016 року включно.

У жовтні 2016 року кількість робочих днів склала 20 протягом всього місяця, кількість робочих днів по 28.10.2016 року - період, яким закінчується перебіг строку виплати середнього заробітку за затримку розрахунку вихідної допомоги - складає 19 днів, отже формула розрахунку середнього заробітку у жовтні 2016 року є наступною: 2225,86 (середньомісячна заробітна плата позивача) / 20 (кількість робочих днів у квітні 2016 року) х 19 (кількість робочих днів з 01.10.2016 року включно по 28.10.2016 року включно) = 2114,57 грн. - середній заробіток позивача за неповний місяць жовтня 2016 року, а саме: за період з 01.10.2016 року по 28.10.2016 року включно.

Сума середнього заробітку за затримку розрахунку вихідної допомоги за повні 5 місяців з травня 2016 року по вересень 2016 року включно складає 11129,30 грн. (середньомісячна заробітна плата позивача у розмірі 2225,86 грн. х 5 повних місяців з травня 2016 року по вересень 2016 року).

Таким чином, загальна сума середнього заробітку за затримку розрахунку вихідної допомоги у період з 16.04.2016 року по 28.10.2016 року складає 14303,80 грн. (1059,93 грн. + 2114,57грн. + 11129,30 грн.) та підлягає стягненню з УПФУ у Васильківському районі Дніпропетровської області на користь позивача. Колегія суддів враховує, що належним способом захисту позивача, є саме стягнення цих сум з відповідача.

Щодо рішення суду в частині задоволених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність утримання із заробітної плати позивача у серпні 2011 року суми 308,49грн.

Так, за змістом ст. 127 КЗпП України повернення підприємству зайво виплачених коштів можливо для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування, при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки; при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136 КЗпП України).

При цьому ст. 1215 ЦК України встановлює, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Таким чином, нормами закону не передбачено повернення працівником підприємству зайво виплачених коштів, крім випадків, встановлених ст. 127 КЗпП України, ст. 1215 ЦК України.

З листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 12.08.2011 року № 10580/05-27 «Про індексацію грошових доходів населення», слідує, що дані помилки не відносяться до лічильних помилок, що не заперечується і відповідачем в апеляційній скарзі, а тому не підпадають під дію статті 127 КЗпП України. Дане положення зазначено і в постанові Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року № 13.

Посилання відповідача на порушення позивачем строків звернення до суду з позовом є безпідставними, оскільки відповідно до ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У частині першій ст.1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року №108/95ВР встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що індексація входить до системи оплати праці, а тому строки звернення до суду з позовом про її стягнення не застосовуються.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача.

Посилання позивача на необґрунтованість рішення суду першої інстанції в тій частині, що суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі заявлених вимог та вирішив стягнути з відповідача 308,49грн., а не зобов'язати останнього виплати вказану суму, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки за встановлених обставин справи та суті порушеного права позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що належним способом поновлення порушеного права є стягнення з відповідача тих сум, які безпідставно були утримані із заробітної плати позивача.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, але порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині, у зв'язку з чим наявні підстави для скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо виплати середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку у період з 16.04.2016 року по 28.10.2016р. В іншій частині рішення суду, в межах доводів апеляційних скарг, слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст. 198, ст. 202, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року по справі №804/7733/16 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов'язання управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області виплатити на користь ОСОБА_1 відповідно до ст. 116, 117 КЗпП середній заробіток за затримку остаточного розрахунку по виплаті вихідної допомоги за період з 16.04.2016 року по 28.10.2016 року в розмірі 14303,80 грн. - скасувати та в цій частині заявлених вимог прийняти нову постанову.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку остаточного розрахунку за період з 16.04.2016 року по 28.10.2016 року в розмірі 14303 (чотирнадцять тисяч триста три) гривні 80 копійок.

В іншій частині постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року по справі №804/7733/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

(Повний текст постанови виготовлено 14.06.2017р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк