Справа № 310/6910/16-а (2-а/310/32/17)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"07" червня 2017 р. справа № 310/6910/16-а (2-а/310/32/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області

на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 лютого 2017 року у справі №310/6910/16-а (2-а/310/32/17)

за позовом Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області

до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області,

третя особа - ОСОБА_1,

про визнання дій неправомірними, -

встановив:

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати причину пропуску строку звернення з адміністративним позовом до суду поважною та поновити цей строк;

- визнати незаконними дії та скасувати постанову ВП №46842692 старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про накладення штрафу у розмірі 680,00 грн. на Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області за невиконання рішення за виконавчим листом по справі №310/1181/14-а від 27.03.2014 року, виданим Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, про зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області виплатити на користь ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2013 рік у відповідності до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в сумі 4782,00 грн.

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 лютого 2017 року позов задоволено. Постанова мотивована тим, що відповідач не мав можливості здійснити виплати за виконавчим листом по справі №310/1181/14-а від 27.03.2014 року у

зв'язку з відсутністю бюджетних призначень та спеціального рахунку, з якого здійснювалися б відповідні виплати, тому оскаржена постанова про накладення штрафу є передчасною та підлягає скасуванню.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач, зокрема, зазначив, що 30.04.2015 р. позивач отримав постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №46842692 від 12.03.2015р. Станом на дату вимоги рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області за виконавчим листом №310/118/14а від 27.03.2014 р. у справі не виконано в повному обсязі.

Листом від 07.05.2014р. №4214 позивач повідомив про часткове виконання рішення в частині перерахунку та надано розрахунок щорічної допомоги на оздоровлення третій особі. Також позивачем надано пояснення щодо неможливості виконання рішення суду у зв'язку з відсутністю відповідних асигнувань.

Постановою державного виконавця від 23.02.2016р. ВП №46842692 виконавчий лист №310/118/14а 27.03.2014 р. повернуто третій особі. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від "22" червня 2016 р. у справі № 310/1181/14-а визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця від 23.02.2016 р. ВП № 46842692 "Про повернення виконавчого документа стягувачеві".

18.08.2016 року державним виконавцем на підставі ст.1 ст.51 Закону України "Про виконавче провадження" прийнято постанову про відновлення виконавчого провадження.

У зв'язку з невиконанням рішення суду за виконавчим провадженням ВП №46842692, вимогою державного виконавця від 29.08.2016 року було зобов'язано позивача виконати рішення суду та в 5-денний строк з дня отримання вимоги надати до відповідну інформацію. У наданий строк рішення суду виконано не було, тому 19.09.2016 р. державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу в сумі 680 грн.

Відповідач, зокрема, зазначив, що відсутність коштів на момент відкриття виконавчого провадження не є підставою, що свідчить про неможливість виконання судового рішення. Європейський суд з прав людини з цього приводу в п.74 рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу. Також Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував в своїх рішеннях, що держава не може посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання нею взятих на себе зобов'язань, та звернув увагу на принцип відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

Позивач надіслав апеляційному суду письмові заперечення, в яких просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін; справу розглянути без участі представника.

Представники сторін по справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03.03.2014р. у праві №310/1181/14-а задоволено позов ОСОБА_1, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність Управління праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області по виплаті щорічної грошової допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов'язано Управління праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області виплатити на користь ОСОБА_1 щорічну грошову допомогу на оздоровлення за 2013 рік у відповідності до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в сумі 4782 грн.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Зюбрицького А.В. від 19.08.2016 року ВП №46842692 відповідно до ч.1 ст.51 Закону України "Про виконавче провадження" поновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №310/1181/14-а Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, виданого 27.03.2014 року.

Вимогою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Половнікова Р.С. від 29.08.2016 року №15800-7-034 зобов'язано начальника управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради:

- виконати рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №310/1181/14-а від 03.03.2014р. в повному обсязі;

- в п'ятиденний строк з моменту отримання вимоги на виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області № 310/1181/14-а від 03.03.2014р. надати завірені належним чином документи підтверджуючі виконання рішення суду до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області.

На виконання вимоги від 29.08.2016 року №15800-7-034 позивач листом від 06.09.2016 року №11485 повідомив, що ним здійснено перерахунок щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2013 рік третій особі в сумі 4782 грн. Позивач є бюджетною установою, власних коштів не має і вправі здійснювати бюджетні платежі тільки за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого Законом України про державний бюджет України. Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 13.01.2016 року №18/04/67-16 відповідних асигнувань для забезпечення виконання рішень судів протягом 2010-2016 років не виділено. Конституційний Суд України в рішенні від 20 червня 2001 року №10-рп/2001 у справі "Про виплату і доставку пенсій та грошової допомоги" вказав, що Основний Закон України закріплює основоположні засади права на державну соціальну допомогу громадянам і відносить до законодавчого регулювання механізм його реалізації. Виключно Законом України про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямував цих видатків (ч.2 ст.95 Конституції України). У Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Оскільки у наданий строк позивачем не було виконано в повному обсязі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03.03.2014р. у справі №310/1181/14-а за виконавчим листом від 27.03.2014 року, постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Половнікова Р.С. від 19.09.2016 року ВП №46842692 відповідно до ч.1 ст.89 Закону України "Про виконавче провадження" на позивача накладено штраф в сумі 680 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки:

- постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише при умові, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте, не зробив цього;

- невиконання судового рішення позивачем в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судовою рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Тому оскаржена постанова про накладення штрафу є передчасною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Пунктом 9 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України встановлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконуються виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Згідно із частинами першою та другою статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 89 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-ХІV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу - від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає штраф на боржника у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону (частина друга статті 89 цього Закону),

На виконання рішення суду від 03.03.2014р. у праві №310/1181/14-а позивачем здійснено перерахунок ОСОБА_1 допомоги щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2013 рік, сума якої склала 4782,00 грн. Проте, згідно листа Міністерства соціальної політики України від 13.01.2016 року №18/04/67-16 відповідних асигнувань для забезпечення виконання рішень судів протягом 2010-2016 років не виділено, тому рішення суду від 03.03.2014р. у праві №310/1181/14-а виконано не в повному обсязі.

В постанові від 24.03.2015 року у справі №21-66а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що "невиконання судового рішення управлінням ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів".

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, оскільки позивач не мав можливості виконати постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03.03.2014р. у праві №310/1181/14-а в повному обсязі у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування, тобто з поважних підстав.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 лютого 2017 року у справі №310/6910/16-а (2-а/310/32/17) залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко