Справа № 265/7950/16-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

09 червня 2017 року м. Київ К/800/18565/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Пасічник С.С., перевіривши касаційну скаргу управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради Донецької області на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради Донецької області про скасування рішення про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з вказаним адміністративним позовом, в якому просила зобов'язати управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради Донецької області здійснити їй виплату допомоги при народженні дитини з 26 червня 2015 року. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 26 червня 2015 року в неї народилася донька ОСОБА_2. У зв'язку з проведенням АТО 13 червня 2016 року вона отримала статус переселенця і проживає в АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою від 13 червня 2016 року за № НОМЕР_1. У той же день (13 червня 2016 року) звернулася до Управління із заявою про призначення соціальної допомоги у зв'язку із народженням дитини, однак відповіді не отримала, а тому 07 листопада 2016 року була вимушена повторно звернутися до відповідача із відповідною заявою, проте рішенням управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради Донецької області від 07 листопада 2016 року їй відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини, тому як звернення за призначенням допомоги на дитину надійшло пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 березня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначав, що пунктом 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365, передбачено, що комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання або перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати, а тому відповідач правомірно виніс рішення від 24 червня 2016 року; зважаючи на те, що повторно за призначенням допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 звернулася 25 жовтня 2016 року, тобто після спливу дванадцяти місяців з дня народження дитини, то Управління обґрунтовано рішенням від 07 листопада 2016 року відмовило ОСОБА_1 у призначенні допомоги при народженні дитини; при цьому, Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», а також Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751, не передбачено можливості поновлення зазначеного строку, не наділений такими повноваженнями і суд.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким скасовано рішення управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради від 24 червня 2016 року та від 07 листопада 2016 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні допомоги при народженні дитини; зобов'язано управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 26 червня 2015 року.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради Донецької області подало касаційну скаргу, в якій просило його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, дослідивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, у відкритті провадження за касаційною скаргою необхідно відмовити з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з такого.

Як визначено частиною 1 статті 13 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства», з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім'ях держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та іншими законами України.

Відповідно до статті 10 Закону України від 21 листопада 1992 року № 2811-XII «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» передбачено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

За нормами статті 8 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» документи, необхідні для призначення державної допомоги сім'ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, самостійно. За наявності письмової заяви особи, яка претендує на призначення допомоги, але за станом здоров'я або з інших поважних причин не може самостійно зібрати необхідні документи, збір зазначених документів покладається на органи, що призначають допомогу.

Документи, необхідні для призначення державної допомоги сім'ям з дітьми, розглядаються органом, що призначає та здійснює виплату державної допомоги, протягом 10 днів з дня звернення.

Про призначення державної допомоги чи про відмову в її наданні із зазначенням причини відмови та порядку оскарження цього рішення орган, що призначає і здійснює виплату державної допомоги сім'ям з дітьми, видає чи надсилає заявникові письмове повідомлення протягом 5 днів після прийняття відповідного рішення.

Відповідно до частини 7 статті 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Зазначені законодавчі приписи кореспондуються з пунктом 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751, відповідно до якого допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Так, ОСОБА_1, як мати дитини ОСОБА_1, 13 червня 2016 року вперше особисто звернулась до управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради Донецької області із заявою про призначення допомоги при народженні дитини, додавши до неї необхідні документи для призначення такої допомоги, тобто у строк, встановлений статтею 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та пунктом 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, проте рішенням від 24 червня 2016 року у призначенні такої допомоги їй було відмовлено у зв'язку з тим, що Управління не має можливості здійснити обстеження фактичного проживання сім'ї заявника - вказана адреса не існує.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок № 365).

Пунктом 1 Порядку №365 передбачено, що цей Порядок визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Документом, що підтверджує статус внутрішньо переміщеної особи, є довідка, видана такій особі відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» (п. 2 Порядку №365).

Відповідно до пункту 4 Порядку №365 соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування

Пунктом 5 Порядку №365 передбачено, що для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках - її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

За змістом пунктів 6-15 Порядку №365 структурний підрозділ з питань соціального захисту населення не пізніше наступного робочого дня після отримання заяви про призначення (відновлення) соціальних виплат надсилає запит про отримання електронної справи отримувача соціальної виплати до державного підприємства "Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України", який протягом п'яти робочих днів з дня отримання такого запиту надсилає відповідну електронну справу до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення.

Для призначення (відновлення) соціальних виплат структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за власною ініціативою або за зверненням органів, що здійснюють соціальні виплати, протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідної заяви внутрішньо переміщеної особи або з дня надходження звернення від органів, що здійснюють соціальні виплати, проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи.

За результатами проведення перевірки структурним підрозділом з питань соціального захисту населення складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї за формою, встановленою Мінсоцполітики, який підписується всіма повнолітніми внутрішньо переміщеними особами та у визначених законодавством випадках - їх законними представниками, а також представниками структурного підрозділу з питань соціального захисту населення.

Під час обстеження матеріально-побутових умов сім'ї представник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення інформує внутрішньо переміщених осіб про їх обов'язок у десятиденний строк письмово повідомляти про зміну фактичного місця проживання/перебування структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за новим фактичним місцем проживання/перебування, а також про наслідки невиконання такого обов'язку.

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення протягом трьох робочих днів з дня отримання електронної справи отримувача соціальної виплати вносить на розгляд комісій з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - комісії), подання про призначення (відновлення) або про відмову в призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати, до якого додається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

Комісія розглядає подання про призначення (відновлення) або про відмову у призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати протягом п'яти робочих днів з дня отримання такого подання.

За результатами розгляду подання з урахуванням акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї комісія приймає рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, в тому числі з урахуванням інформації про стан фінансування та виплати, що оприлюднюється на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики або інших органів, що здійснюють соціальні виплати.

Комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати.

У разі прийняття рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати комісія не пізніше наступного робочого дня надсилає копію такого рішення органові, що здійснює соціальні виплати, та структурному підрозділу з питань соціального захисту населення.

Орган, що здійснює соціальні виплати та структурний підрозділ з питань соціального захисту населення, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи, та здійснює повернення сум недоотриманих соціальних виплат за минулий період відповідно до законодавства.

Таким чином, виходячи з наведених приписів, для призначення або відмови у призначенні соціальних виплат (в тому числі допомоги при народженні дитини) необхідно дотримуватись передбаченої Порядком №365 процедури.

Втім, як встановлено судом апеляційної інстанції, управлінням соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради Донецької області такої процедури дотримано не було, оскільки ним не вносилось на розгляд комісій з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам подання про призначення (відновлення) або про відмову в призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати, а відразу прийнято рішення про відмову в призначенні допомоги, у зв'язку з тим, що Управління не має можливості здійснити акт обстеження про фактичне проживання сім'ї заявника; до того ж, відповідачем не надано доказів отримання позивачем рішення від 24 червня 2016 року про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини (з підстав неможливості перевірити матеріально-побутові умови сім'ї заявника) із зазначенням причини відмови та порядку оскарження цього рішення; при цьому, судом апеляційної було також встановлено, що у заяві про призначення допомоги, яка заповнена власноруч позивачем, зазначено мобільний телефон заявниці, а довідка від 13 червня 2016 року №, в яку внесено виправлення з приводу адреси фактичного місця проживання ОСОБА_1, не була скасованою на момент звернення позивача за призначенням допомоги при народженні дитини, а тому посилання відповідача в акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї щодо відсутності телефонного зв'язку з ОСОБА_1 спростовується зазначеними вище обставинами.

Судом апеляційної інстанції правильно зазначено, що відповідно до положень Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII) Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Утверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави. Зазначені вимоги до держави викладені і у статті 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої), вчиненої 3 травня 1996 року у м. Страсбурзі, яка підписана від імені України 7 травня 1999 року у м. Страсбурзі, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року, відповідно до якої держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

До того ж, позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та не заперечувалось відповідачем, із заявою про призначення одноразової державної допомоги при народженні дитини позивач звернулася до відповідача вперше з додержанням встановленого законом строку, додавши до неї повний перелік необхідних документів, будь-яких повідомлень про невідповідність або неповноту поданих документів Управлінням ОСОБА_1 не спрямовувалось, відомостей про отримання позивачем допомоги в іншому органі соціального захисту населення на території України відповідачем на час розгляду справи не надано, а тому, підсумовуючи наведене, висновок про неправомірність відмови у призначенні спірної допомоги та, відповідно, зобов'язання призначити таку допомогу, є правильним.

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (а у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки не містить належних доводів в підтвердження незаконності прийнятого судом апеляційної інстанції рішення, а тому, з врахуванням наведених приписів пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, не викликає необхідності перевірки судом касаційної інстанції матеріалів справи, що в свою чергу, є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради Донецької області на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради Донецької області про скасування рішення про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини, зобов'язання вчинити дії.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Вищого адміністративного суду України С.С. Пасічник