Справа № 813/1401/17
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 року справа № 813/1401/17

12 год 14 хв зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Петрус» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в:

товариство з обмеженою відповідальністю «Петрус» звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 31.03.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач прийняв оскаржене рішення на підставі помилкових і необґрунтованих висновків, викладених в акті перевірки. Позивач подав первинні бухгалтерські документи, які в своїй сукупності підтверджують реальність здійснення господарських операцій з ТзОВ ОСОБА_5 Сервіс. Долучені до матеріалів справи докази, на думку позивача, повністю спростовують висновки відповідача про відсутність господарських операцій з ТзОВ ОСОБА_5 Сервіс", а тому прийняте оскаржене податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечення обґрунтовані неможливістю реального здійснення правочину між позивачем та його контрагентом ТзОВ ОСОБА_5 Сервіс, оскільки до перевірки не надано доказів, які б підтверджували те, що товар, фактично отриманий від ТзОВ ОСОБА_5 Сервіс. Відповідач зазначає, що подані позивачем первинні документи не відповідають вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а тому, не можуть підтверджувати реальність господарських відносин з вказаним контрагентом.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. Просили суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, викладених в запереченні на позовну заяву. Просила суд в задоволенні позову відмовити повністю

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити повністю, виходячи з наступних підстав.

Головне управління ДФС у Львівській області провело документальну планову виїзну перевірку ТзОВ Петрус з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), дотримання вимог валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби, за період з 01.01.2014 по 31.12.2016. За результатами вказаної перевірки складено акт від 20.03.2017 №276/13-01-14-02/20774287 (надалі акт перевірки).

В акті перевірки зазначено, що проведеною перевіркою встановлено порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 173094 грн., в тому числі за листопад 2016 року у сумі 173094 грн.

На підставі акта перевірки Головне управління ДФС у Львівській області прийняло податкове повідомлення-рішення від 31.03.2017№, яким ТзОВ Петрус збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 259641,00 грн., в тому числі за податковими зобов'язаннями в сумі 173094,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 86547,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням - рішенням, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Суд при вирішенні спору по суті виходить з наступного .

Відповідно до ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарською діяльністю в розумінні п. 14.1.36. ст. 14 Податкового кодексу України є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, інших витрат.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II вказаного Кодексу.

Пунктом 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту, зокрема, виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 вказаного Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 вказаного Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 вказаного Кодексу передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 вказаного Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 вказаного Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до вказаного Кодексу.

Відповідно до ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II Податкового кодексу України.

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 вказаного Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Приписами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтвердженими митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 вказаного Кодексу).

Згідно з ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Товариство з обмеженою відповідальністю Петрус зареєстроване виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради 12.10.1993.

Товариство є платником податку на додану вартість з 27.03.2002, свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість №18253347, індивідуальний податковий номер 91.

Основним видом діяльності Товариства є оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів.

Щодо фінансово господарських відносин між позивачем та ТзОВ ОСОБА_5 Сервіс суд встановив наступне.

З метою провадження господарської діяльності 01.02.2016 ТзОВ Петрус уклало з ТзОВ ОСОБА_5 Сервіс договір поставки №12/ААС.

З наданих позивачем копій наказу про відрядження директора ТзОВ ОСОБА_5 Сервіс від 30.11.2016 №1 та Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 03.02.2016 №1 вбачається, що договір №12/ААС укладено в м.Львові директором ТзОВ Петрус ОСОБА_6 та директором ТзОВ ОСОБА_5 Сервіс ОСОБА_7

Відповідно до договору №12/ААС ТзОВ ОСОБА_5 Сервіс зобов'язується передати, а ТзОВ Петрус прийняти й оплатити продукцію, вказану у Специфікаціях, на умовах, передбачених вказаним договором.

Відповідно до Специфікації №11 ТзОВ ОСОБА_5 Сервіс зобов'язується передати, а ТзОВ Петрус прийняти прибор ТКН-3Б в кількості 4 штуки, свічу 765-06-сб409 в кількості 16 штук, балон повітряний 765-78-1714 в кількості 12 штук, гідроамортизатор 765-32-сб116 в кількості 42 штук, лінивець з натяжним механізмом в кількості 1 штука, диск 765-12-9 в кількості 7 штук, прибор ТВНЕ-1ПА в кількості 1 штука.

На підставі видаткової накладної від 30.11.2016 №23 ТзОВ ОСОБА_5 Сервіс передало ТзОВ Петрус товарно-матеріальні цінності на суму 1038562,80 грн., в тому числі ПДВ в сумі 173093,80 грн., а саме: свічу 765-06-сб409 в кількості 16 штук, балон повітряний 765-78-1714 в кількості 12 штук, гідроамортизатор 765-32-сб116 в кількості 40 штук, лінивець з натяжним механізмом в кількості 1 штука, диск 765-12-9 в кількості 7 штук, прибор ТВНЕ-1ПА в кількості 1 штука.

ТзОВ ОСОБА_5 Сервіс на вартість реалізованих товарно-матеріальних цінностей виписало податкову накладну від 30.11.2016 №2 на суму 1038562,80 грн., в тому числі ПДВ в сумі 173093,80 грн. та зареєструвало її в Єдиному реєстрі податкових накладних 12.12.2016.

Оплату за отримані товарно-матеріальні цінності ТзОВ Петрус здійснило шляхом перерахування коштів на рахунок ТзОВ ОСОБА_5 Сервіс, що підтверджується платіжним дорученням від 28.12.2016 №1651 на суму 2000000,00 грн.

Отримані від ТзОВ ОСОБА_5 Сервіс товарно-матеріальні цінності ТзОВ Петрус продало Державному підприємству Житомирський бронетанковий завод відповідно до укладеного договору поставки №74 від 15.02.2016.

Відповідно до Специфікації №10 до договору №74 ТзОВ Петрус зобов'язується передати, а ДП Житомирський бронетанковий завод прийняти прибор ТКН-3Б в кількості 4 штуки, свічу 765-06-сб409 в кількості 16 штук, балон повітряний 765-78-1714 в кількості 12 штук, гідроамортизатор 765-32-сб116 в кількості 42 штук, лінивець з натяжним механізмом в кількості 1 штука, диск 765-12-9 в кількості 7 штук, прибор ТВНЕ-1ПА в кількості 1 штука.

На підставі видаткової накладної від 30.11.2016 №РН-0000138 ТзОВ Петрус передало ДП Житомирський бронетанковий завод товарно-матеріальні цінності на суму 1093224,00 грн., в тому числі ПДВ в сумі 182204,00 грн., а саме: свічу 765-06-сб409 в кількості 16 штук, балон повітряний 765-78-1714 в кількості 12 штук, гідроамортизатор 765-32-сб116 в кількості 40 штук, лінивець з натяжним механізмом в кількості 1 штука, диск 765-12-9 в кількості 7 штук, прибор ТВНЕ-1ПА в кількості 1 штука.

ТзОВ Петрус на вартість реалізованих товарно-матеріальних цінностей виписало податкову накладну від 30.11.2016 №27 на суму 1093224,00 грн., в тому числі ПДВ в сумі 182204,00 грн. та зареєструвало її в Єдиному реєстрі податкових накладних 13.12.2016.

В бухгалтерському обліку ТзОВ Петрус відобразило господарські операції з ТзОВ ОСОБА_5 Сервіс та з ДП Житомирський бронетанковий завод в журналі-ордері по рахунку №281 Товари на складі в листопаді 2016 року.

Суд встановив, що ТзОВ Петрус в листопаді 2016 року збільшило податковий кредит з податку на додану вартість на 173093,80 грн. у зв'язку з придбанням у ТзОВ ОСОБА_5 Сервіс товарно-матеріальних цінностей на підставі зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної від 30.11.2016 №2.

Одночасно, в листопаді 2016 року ТзОВ Петрус збільшило податкові зобов'язання з податку на додану вартість на 182204,00 грн. у зв'язку з реалізацією ДП Житомирський бронетанковий завод товарно-матеріальних цінностей і зареєструвало в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 30.11.2016 №27.

Таким чином, ТзОВ Петрус збільшило розмір податкового кредиту та податкових зобов'язань з податку на додану вартість у відповідності до норм Податкового кодексу України.

Відповідач ні в акті перевірки, ні в ході судового розгляду не ставив під сумнів факт поставки позивачем на ДП Житомирський бронетанковий завод свічу 765-06-сб409 в кількості 16 штук, балон повітряний 765-78-1714 в кількості 12 штук, гідроамортизатор 765-32-сб116 в кількості 40 штук, лінивець з натяжним механізмом в кількості 1 штука, диск 765-12-9 в кількості 7 штук, прибор ТВНЕ-1ПА в кількості 1 штука.

Товарність господарської операції між позивачем та ДП Житомирський бронетанковий завод підтверджується наявними в матеріалах справи видатковою накладною від 30.11.2016 №РН-0000138, податковою накладною від 30.11.2016 №27, актом вхідного контролю ДП Житомирський бронетанковий завод від 27.12.2016 №443, наказом директора ДП Житомирський бронетанковий завод від 23.03.2012 №1-ОД Про печатки та штампи.

Суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо безтоварності господарських операцій між позивачем та ТзОВ ОСОБА_5 Сервіс у зв'язку з відсутністю у представника позивача довіреності на отримання товару від ТзОВ ОСОБА_5 Сервіс.

Як визначено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (із змінами) повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

На підтвердження повноважень представника позивач надав договір поставки від 01.02.2016 №12/ААС, укладений між ТзОВ Петрус та ТзОВ ОСОБА_5 Сервіс, договір поставки №74 від 15.02.2016, укладений між ТзОВ Петрус та ДП Житомирський бронетанковий завод, товарно-транспортну накладну №27 від 30.11.2016 на перевезення товарно-матеріальних цінностей, наказ від 29.11.2016 №11 про відрядження комерційного директора ТзОВ Петрус ОСОБА_8 в м.Київ.

Не може свідчити про безтоварність господарських операцій також відсутність сертифіката якості на товарно-матеріальні цінності, які отримав позивач від ТзОВ ОСОБА_5 Сервіс.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про підтвердження відповідності" постачальник (суб'єкт підприємницької діяльності, який вводить продукцію в обіг чи безпосередньо бере в цьому участь) зобов'язаний реалізовувати продукцію, яка підлягає підтвердженню відповідності в законодавчо регульованій сфері, за умови наявності копії сертифіката відповідності та/або копії декларації про відповідність чи копії свідоцтва про визнання відповідності в порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до Переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 №28 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.05.2005 за №466/10746 (в редакції наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 06.11.2013 №1308) свіча 765-06-сб409, балон повітряний 765-78-1714, гідроамортизатор 765-32-сб116, лінивець з натяжним механізмом, диск 765-12-9, прибор ТВНЕ-1ПА не підлягають обов'язковій сертифікації.

В судовому засіданні встановлено, що наведені товарно-матеріальні цінності вироблені в Республіці Чехії та в Республіці Білорусія, а позивач не є їх імпортером та їх виробником.

Як зазначено в акті вхідного контролю ДП Житомирський бронетанковий завод від 27.12.2016 №443 комісією ДП Житомирський бронетанковий завод встановлено, що майно, яке надійшло від ТзОВ Петрус за накладною №РН-0000138 від 30.11.2016 може бути придатне до подальшого використання за призначенням після проведення перепродажної підготовки.

Також, суд вважає помилковими доводи відповідача про безтоварність операцій між позивачем та ТзОВ ОСОБА_5 Сервіс через відсутність в товарно-транспортній накладній на перевезення товарно-матеріальних цінностей від ТзОВ Петрус до ДП Житомирський бронетанковий завод назви вулиці та номера будівлі, де здійснювалось завантаження товару, часу здійснення вантажно-розвантажувальних робіт.

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, які визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів замовників, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Наказом Міністерства інфраструктури України та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 10.12.2013 №1005/1454 визнано таким, що втратив чиннiсть наказ Мiнiстерства транспорту України, Мiнiстерства статистики України вiд 29.12.1995 №488/346 Про затвердження типових форм первинного облiку роботи вантажного автомобiля.

Відповідно до п.2.7 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (із змінами) первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Як видно з акта перевірки та з наданих позивачем документів та пояснень товарно-матеріальні цінності, які ТзОВ Петрус придбав у ТзОВ ОСОБА_5 Сервіс, знаходились за адресою: м.Київ, вул.Миколи Василенка, 1.

Перевезення товарно-матеріальних цінностей від місця їх знаходження до ДП Житомирський бронетанковий завод здійснювалось автотранспортним засобом ФОП ОСОБА_9, замовником перевезення було ТзОВ ОСОБА_5 Сервіс, вантажовідправником було ТзОВ Петрус.

Товарно-транспортна накладна №27 від 30.11.2016 складена у відповідності до Положення №88, містить усі обов'язкові реквізити, передбачені Положенням №88.

Назва вулиці та номер будівлі, де здійснювалось завантаження товару, час здійснення вантажно-розвантажувальних робіт не є обов'язковими реквізитами товарно-транспортної накладної і їх відсутність або не заповнення не може бути підставою для визнання господарських операцій безтоварними.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі БУЛВЕС"АД проти Болгарії (заява №3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також: сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між: вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Вказаний висновок Європейський суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні у справі Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії, у пункті 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника податку на додану вартість, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.

Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Як вказано в акті перевірки ТзОВ ОСОБА_5 Сервіс включило до податкових зобов'язань податок на додану вартість у зв'язку з реалізацією товарно-матеріальних цінностей позивачу та зареєструвало в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 30.11.2016 №2.

З метою підтвердження цивільної правоздатності та цивільної дієздатності на виконання умов договору від 01.02.2016 №12/ААС ТзОВ ОСОБА_5 Сервіс надало ТзОВ Петрус копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, а також копію витягу з реєстру платників податку на додану вартість №221 від 02.10.2015.

Відповідач не надав доказів на підтвердження того, що ТзОВ ОСОБА_5 Сервіс здійснювало неправомірну діяльність, а ТзОВ Петрус обізнане щодо такої діяльності постачальника, прямої чи опосередкованої причетності до такої діяльності з метою отримання податкової вигоди.

Відповідач в акті перевірки зазначив, що на всьому шляху руху товару від імпортера до позивача, позивач є п'ятим покупцем товарно-матеріальних цінностей.

Зустрічної звірки підприємств по всьому шляху руху товару відповідач не здійснив, а тому твердження про безтоварність операцій між позивачем та ТзОВ ОСОБА_5 Сервіс є безпідставними.

Таким чином, із урахуванням встановлених обставин у справі та доказів, якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки, не підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому, позивач не порушив вимоги податкового законодавства в межах спору.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області № від 31.03.2017 є протиправним, і тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС України на користь позивача необхідно стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у сумі 3894грн. 61коп.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області № від 31.03.2017.

Стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Петрус» судовий збір у сумі 3894грн 61коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Г. Гулик