Справа № 817/270/17
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 травня 2017 р.Р і в н е 817/270/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Мідлік А.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Лавренчук Т.В.

відповідача: представник Білик М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "ДН Класик"
до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
В С Т АН О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ДН Класик» (далі - ТОВ «ДН Класик») з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (далі - ГУ ДФС у Рівненській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 15.11.2016р., № від 17.11.2016р., № від 17.11.2016р., № від 15.11.2016р.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві. В обґрунтування позову зазначила, що висновки податкового органу в частині повноти витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, є абсолютно безпідставними та необґрунтованими. Зазначила, що собівартість продукції була підтверджена всіма необхідними до чинного законодавства документами, які в повній мірі мали можливість дослідити перевіряючі, але які не здійснили цього, у зв'язку із чим і зробили хибні висновки щодо собівартості продукції. Наголосила на тому, що висновком №1 економічного експертного дослідження, складеним 14.04.2017 року судовим експертом Данилюк І.Г. було зроблено висновок про те, що документально не підтверджується обґрунтованість встановлення ГУ ДФС у Рівненській області заниження податку на прибуток на суму 529748грн., в т.ч. за 2013 рік - 37011грн., за 2015 рік на 124646грн. та за 1 півріччя 2016 року на 368091грн. згідно акту №258/17-00-14-01/36714492 від 01.11.2016р. про результати документальної планової перевірки ТОВ «ДН Класик» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013р. по 30.06.2016р.

Також пояснила, що помилкове перерахування позивачем військового збору на неналежний рахунок не вплинуло на виконання обов'язку платника зі сплати такого збору, а відповідно відсутніми є підстави для здійснення податковим органом донарахування та для застосування штрафної (фінансової) санкції.

Окрім того, вказала, що податкові повідомлення-рішення № від 17.11.2016р. та № від 15.11.2016р. є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки, прийняті податковим органом на підставі необґрунтованих, надуманих та таких, що не відповідають дійсності та не підтверджуються будь-якими документами порушень, викладених перевіряючими в акті перевірки.

За таких обставин, вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення необґрунтовані, безпідставні та підлягають скасуванню. З цих підстав, просила позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, подала письмові заперечення. В їх обґрунтування зазначила, що за результатами планової виїзної перевірки позивача виявлено ряд порушень податкового законодавства, зокрема, пп.14.1.257 п.14.1 ст.14, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, пп.134.1.1. п.134.1 ст.134, п.138.2, п.138.8, п.138.9, пп.138.10.2, пп.138.10.3, пп.138.10.5 п.138.10 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 529 748грн., в т.ч. за 2013р. - 37 011грн., за 2015р. - 124 646грн., за 1 півріччя 2016р. - 368 091грн.; пп.168.1.5 п.168.1 ст.168, абз.а п.171.2 ст.171, абз.а 176.2 ст.176 Податкового кодексу України, ст.51, пп.»а» п.176.2 ст.176 розділу ІV Податкового кодексу України, розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 1кв. 2016 року - 2кв. 2016 року, а також п.286.4 ст.286 Податкового кодексу України в частині не своєчасного подання податкової декларації з плати за землю за 2013 рік. За таких обставин, вважає, що оспорювані податкові повідомлення-рішення прийняті контролюючим органом обґрунтовано та правомірно. З цих підстав, просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі наказів від 08.09.2016р. №565, від 17.10.2016р. №647 та направлень виданих ГУ ДФС у Рівненській області було проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «ДН Класик» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013р. по 30.06.2016р. За результатами перевірки складено акт №258/17-00-14-01/36714492 від 01.11.2016р., відповідно до висновків якого перевіркою встановлено порушення:

- пп.14.1.257 п.14.1 ст.14, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, пп.134.1.1. п.134.1 ст.134, в порушення вимог п.138.2, п.138.8, п.138.9, пп.138.10.2, пп.138.10.3, пп.138.10.5 п.138.10 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 529 748грн., в т.ч. за 2013р. - 37 011грн., за 2015р. - 124 646грн., за 1 півріччя 2016р. - 368 091грн.;

- пп.168.1.5 п.168.1 ст.168, абз.а п.171.2 ст.171, абз.а 176.2 ст.176 Податкового кодексу України

- ст.51, пп.»а» п.176.2 ст.176 розділу ІV Податкового кодексу України, розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 1кв. 2016 року - 2кв. 2016 року;

- п.286.4 ст.286 Податкового кодексу України, не своєчасно подано податкову декларацію з плати за землю за 2013 рік.

ГУ ДФС у Рівненській області на підставі акту №258/17-00-14-01/36714492 від 01.11.2016р. прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № від 15.11.2016р., яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток в сумі 631024грн. (з якої за податковими зобов'язаннями 529748грн.; за штрафними (фінансовими) санкціями 101276грн.);

- податкове повідомлення-рішення № від 17.11.2016р., яким визначено суму грошового зобов'язання з військового збору, пені в сумі 6943,30грн. (з якої за податковим зобов'язанням 3409,93грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 3142,09грн., 391,28грн. - пеня відповідно до пп.129.1.3. Податкового кодексу);

- податкове повідомлення-рішення № від 17.11.2016р., яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 510,00 грн. (відповідно до пп.54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу);

- податкове повідомлення-рішення № від 15.11.2016р., яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 170,00 грн. (відповідно до пп.54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

В основу визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток згідно із податковим повідомленням-рішенням № від 15.11.2016р. податковим органом покладено дані акта перевірки про заниження платником податків доходу за 2013р. на суму 8000грн., завищення доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку за період з 01.01.2015р. по 30.06.2016р. на 1527860грн. в т.ч. за 2015 рік заниження на суму 93806грн. та завищення за півріччя 2016р. на суму 1621666грн., а також завищення витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування за 2013р. на 186799грн. та заниження фінансового результату до оподаткування за період з 01.01.2015р. по 30.06.2016р. на загальну суму 4265289грн., в т.ч. за 2015 рік 598673грн. та за 1 півріччя 2016 року в сумі 3666616грн. В результаті вказаного занижено податок на прибуток у періоді, що перевірявся на загальну суму 529748грн.

В Акті перевірки зазначено, що заниження за 2013 рік доходу на суму 8000грн. обумовлене не включенням ТОВ «ДН Класик» до складу інших доходів безнадійної кредиторської заборгованості, по якій минув строк позовної давності. Так, згідно актів приймання виконаних робіт № ОУ 0000015 від 20.10.2010р. та № ОУ 0000017 від 17.12.2010р. платником податків від ТОВ «Вест Фуд Інвест» було отримано послуги по переробці давальницької сировини на суму 5000,00грн. та 3000,00грн. (в т.ч. ПДВ) відповідно.

Згідно реєстрів бухгалтерського обліку, а саме оборотно-сальдовій відомості по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» на час проведення перевірки рахувалася кредиторська заборгованість ТОВ «ДН Класик» перед ТОВ «Вест Фуд Інвест» в сумі 8000,00грн., яка виникла 17.12.2010р.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З огляду на те, що кредиторська заборгованість перед ТОВ «Вест Фуд Інвест» виникла 17.12.2010 року, то відповідно до вищевказаних норм цивільного законодавства строк позовної давності закінчився 18.12.2013 року.

Сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності, відповідно до пп.14.1.257 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визнається безповоротною фінансовою допомогою.

Підпунктом 135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України (в редакції станом на час спірних відносин) визначалося, що до складу інших доходів, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Як вбачається з висновку №1 економічного експертного дослідження, складеного 14.04.2017 року, судовим експертом Данилюк І.Г. зроблено висновок про документальне підтвердження доходів підприємства за 2013 рік в сумі 8000грн.

Позивач не спростував вищевказаних обставин, встановлених судом.

З огляду на вказане, не включення ТОВ «ДН Класик» до інших доходів безнадійної кредиторської заборгованості за 2013 рік в сумі 8000грн. є таким, що свідчить про порушення платником податків пп.14.1.257 п.14.1 ст.14, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України (в редакції станом на час спірних відносин).

Стосовно завищення доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку за період з 01.01.2015р. по 30.06.2016р. на суму 1527860грн. в т.ч. за 2015 рік заниження на суму 93806грн. та завищення за півріччя 2016р. на суму 1621666грн., то суд зазначає наступне.

Висновком №1 економічного експертного дослідження, складеного 14.04.2017 року, судовим експертом Данилюк І.Г. підтверджено заниження доходів, встановлене перевіркою ГУ ДФС у Рівненській області за 2015 рік на суму 93806грн. та завищення за півріччя 2016р. на суму 1621666грн.

Позивачем під час судового розгляду визнано завищення ним доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку за період з 01.01.2015р. по 30.06.2016р. на суму 1527860грн.

Враховуючи положення ч.3 ст.72 КАС України, відповідно до якої обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, суд дійшов до висновку про доведеність завищення ТОВ «ДН Класик» доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку за період з 01.01.2015р. по 30.06.2016р. на загальну суму 1 527 860грн., в т.ч. за 2015 рік заниження на суму 93 806грн. та завищення за півріччя 2016р. на суму 1 621 666грн.

Як з'ясовано судовим розглядом, контролюючий орган у ході перевірки встановив завищення Позивачем витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування за 2013р. на 186 799грн. та заниження фінансового результату до оподаткування за період з 01.01.2015р. по 30.06.2016р. на загальну суму 4 265 289грн., в т.ч. за 2015 рік 598 673грн. та за 1 півріччя 2016 року в сумі 3 666 616грн.

Суд вважає обґрунтованими доводи відповідача в частині того, що позивачем було допущено завищення витрат за 2013 рік на загальну суму 186 799грн. внаслідок порушення вимог п.138.2, п.138.8, п.138.9 пп.138.10.2, пп.138.10.3, пп.138.10.5. п.138.10. ст.138, пп.139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. за №2755-VI.

Як слідує з матеріалів справи, перевіркою відображених у рядку 05.1 Декларацій «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» показників за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р. у загальній сумі 28 396 295грн. встановлено, що ТОВ «ДН Класик» здійснювало операції з придбання сировини для виробництва цукристих кондитерських виробів (цукор, патока, крохмальна, курага, кондитерський маргарин, глазур, агар, кокосова стружка) та інших запасів, та відповідно до додатку СВ до рядка 05.1 декларації з податку на прибуток підприємством віднесено собівартість реалізованих товарів в сумі 28 396 295грн.

З акту перевірки вбачається, що проведеною перевіркою відображеного показника з 01.01.2013р. по 31.12.2014р. в сумі 28 396 295грн. (2013р. - 10 085 650грн., 2014р. - 18 310 645грн.) згідно наданих платником податків до перевірки головних книг, аналізів рахунків бухгалтерського обліку підприємства та первинних документів встановлено завищення за 2013р. задекларованих ТОВ «ДН Класик» показників у рядку 05 Декларацій «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» на суму 155 165грн.

Пунктом 138.2 ст.138 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. за №2755-VI (із змінами та доповненнями) встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 138.8. ст.138 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. за №2755-VI (із змінами та доповненнями) визначено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

У відповідності до п.138.9. ст.138 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. за №2755-VI (із змінами та доповненнями) до складу інших прямих витрат включаються також всі інші виробничі витрати, які можуть бути безпосередньо віднесені на конкретний об'єкт витрат, у тому числі внески на соціальні заходи, визначені статтею 143 цього Кодексу, плата за оренду земельних і майнових паїв, кооперативні виплати фізичним особам - членам виробничого сільськогосподарського кооперативу, які не є підприємцями та які беруть трудову участь у діяльності такого сільськогосподарського кооперативу.

В той же час відповідно до пп. 139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. за №2755-VI (із змінами та доповненнями) витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Позивачем не було спростовано, а судом не було здобуто доказів, які б спростовували висновки, викладені відповідачем у акті перевірки стосовно завищення за 2013р. ТОВ «ДН Класик» собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» на суму 155 165грн.

Також, матеріали справи свідчать, що ТОВ «ДН Класик» завищило у 2013р. задекларовані показники у рядку 06.1 Декларації «Адміністративні витрати» на суму 38 187грн., що було встановлено в ході проведення перевірки відображення показника з 01.01.2013р. по 31.12.2014р. в сумі 205 107грн. (2013р. - 154829грн., 2014р. - 50278грн.) згідно наданих для перевірки головних книг, аналізів рахунків бухгалтерського обліку підприємства та первинних документів.

Як вбачається з пп.138.10.2. п.138.10 ст. 138 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. за №2755-VI (із змінами та доповненнями) до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: а) загальні корпоративні витрати, в тому числі організаційні витрати, витрати на проведення річних та інших зборів органів управління, представницькі витрати; б) витрати на службові відрядження й утримання апарату управління підприємством (у тому числі витрати на оплату праці адміністративного апарату) та іншого загальногосподарського персоналу; в) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона); г) винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності; ґ) витрати на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати); д) амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання; е) витрати на врегулювання спорів у судах; є) плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків; ж) інші витрати загальногосподарського призначення.

Підпунктом 139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. за №2755-VI (із змінами та доповненнями) встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку про обґрунтованість викладених у акті перевірки висновків податкового органу в частині встановлення завищення адміністративних витрат ТОВ «ДН Класик» на збут, відображених у рядку 06.1 Декларації за 2013р. на суму 38 187грн.

Як слідує з матеріалів справи перевіркою відображених у рядку 06.2 Декларацій «Витрати на збут» показників за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р. в сумі 128516грн., встановлено, що ТОВ «ДН Класик» здійснювало операції з понесенням витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей та інші, при цьому за 2013р. виявлено заниження задекларованих платником податків показників у рядку 06.2 Декларацій «Витрати на збут» за 2013р. на суму 9 268грн.

Підпунктом з) пп.138.10.3. п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. за №2755-VI (із змінами та доповненнями) встановлено, що до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з п.138.9. ст.138 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. за №2755-VI (із змінами та доповненнями) до складу інших прямих витрат включаються також всі інші виробничі витрати, які можуть бути безпосередньо віднесені на конкретний об'єкт витрат, у тому числі внески на соціальні заходи, визначені статтею 143 цього Кодексу, плата за оренду земельних і майнових паїв, кооперативні виплати фізичним особам - членам виробничого сільськогосподарського кооперативу, які не є підприємцями та які беруть трудову участь у діяльності такого сільськогосподарського кооперативу.

В той же час, відповідно до пп.139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. за №2755-VI (із змінами та доповненнями) не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Позивачем не було спростовано, а судом не було здобуто доказів, які б спростовували висновки, викладені відповідачем у акті перевірки стосовно заниження витрат на збут, відображених у рядку 06.2 Декларацій «Витрати на збут» за 2013р. на суму 9 268грн., у зв'язку із чим суд приходить до висновку про обґрунтованість таких висновків податкового органу.

Не було спростовано в ході судового розгляду справи позивачем і висновків перевірки в частині завищення за 2013р. задекларованих ТОВ «ДН Класик» показників у рядку 06.3 Декларацій «Фінансові витрати» на суму 2 715грн., що стало наслідком порушення платником податків вимог пп.138.10.5 п.138.10 ст.138 та пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. за №2755-VI.

Згідно з актом перевірки ГУ ДФС у Рівненській області встановлена невідповідність даних бухгалтерського обліку ТОВ «ДН Класик» даним, відображеним в статистичній звітності підприємства, що вплинуло на податковий облік на загальну суму 2 627 562грн., в тому числі за 2015 рік всього на суму 319 963грн. та за перше півріччя 2016 року всього на суму 2 307 599грн.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Частиною 2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Пунктом 134.1 ст.134 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Слід зауважити, що невідповідність даних бухгалтерського обліку та декларацій підтверджено також і висновком №1 економічного експертного дослідження, складеного 14.04.2017 року, судовим експертом Данилюк І.Г., а також не заперечувалося позивачем.

З огляду на вказане, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача в частині того, що позивачем було допущено порушення пп.134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України в частині заниження значення р.02 «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» за рахунок невідповідності даних бухгалтерського обліку даним відображеним в статистичній звітності, що вплинуло на податковий облік підприємства на загальну суму 2 627 562грн., в тому числі за 2015 рік всього на суму 319 963грн. та за перше півріччя 2016 року всього на суму 2 307 599грн.

Щодо ж до висновків перевірки в частині завищення ТОВ «ДН Класик» витрат на вартість будівельних матеріалів, які повинні збільшувати первісну вартість основних засобів на загальну суму 1 637 727,00грн., в тому числі у 2015р. на суму 278710,00грн. та у І півріччі 2016р. на суму 1 359 017,00грн., у зв'язку із чим податковим органом було збільшено позивачу суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 355 947грн. в тому числі, 294 791 грн. - суму основного зобов'язання та 61 156грн. - штрафних санкцій, то суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи і це не заперечувалося сторонами, витрати на загальну суму 1 637 727,00грн. були понесені ТОВ «ДН Класик» у зв'язку із реконструкцією квасилозасолочного цеху під цех з виготовлення кондитерських виробів та продуктів харчування на вул.Семидубській, 87 у м.Дубно. В бухгалтерському обліку такі операції відображено Дт 805 «Витрати будівельних матеріалів» Кт 205 «Запасні частини»; Дт 23 «Виробництво» Кт 805 «Витрати будівельних матеріалів».

З акту перевірки слідує, що в ході проведення перевірки ГУ ДФС у Рівненській області було встановлено, що реконструкцію цеху здійснювало ПМПФ «Спецрембуд» (), що підтверджено відповідними актами приймання виконаних будівельних робіт, з яких вбачається, що будівельні матеріали належать ТОВ «ДН Класик».

Пунктом 134.1 ст.134 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

У відповідності до Положень (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України 27.04.2000р. №92, капітальні інвестиції в необоротні матеріальні активи - це витрати на будівництво, реконструкцію, модернізацію (інші поліпшення, що збільшують первісну (переоцінену) вартість), виготовлення, придбання об'єктів матеріальних необоротних активів (у тому числі необоротних матеріальних активів, призначених для заміни діючих, і устаткування для монтажу), що здійснюються підприємством.

Пунктом 14 Положень (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» встановлено, що первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов'язаних з поліпшенням об'єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об'єкта. Залишкова вартість основних засобів зменшується у зв'язку з частковою ліквідацією об'єкта основних засобів.

Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженою наказом Міністерства фінансів України 30.11.1999р. № 291, за дебетом рахунку 10 «Основні засоби» відображається надходження (придбаних, створених, безоплатно отриманих) основних засобів на баланс підприємства, які обліковуються за первісною вартістю, сума витрат, яка пов'язана з поліпшенням об'єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об'єкта.

Тобто, витрати, понесені у зв'язку з реконструкцією цеху, повинні були відображатися ТОВ «ДН Класик» в бухгалтерському обліку як капітальні інвестиції в необоротні матеріальні активи, а саме відноситися до вартості об'єкта основних засобів після завершення реконструкції, що підтверджується висновками акту перевірки.

У ході судового розгляду з'ясовано, що позивачем витрати, пов'язані з реконструкцією об'єкту основних засобів формувалися на рахунку 23 «Виробництво», який у відповідності до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, призначений для узагальнення інформації про витрати на виробництво продукції (робіт, послуг).

Зокрема, цей рахунок використовується для обліку на окремих субрахунках витрат: промислових і сільськогосподарських підприємств на виробництво продукції; підрядних, геологічних та проектних організацій на виконання будівельно-монтажних, геологорозвідувальних та проектно-вишукувальних робіт; підприємств транспорту та зв'язку на надання послуг; науково-дослідних підприємств на виконання науково-дослідних і конструкторських робіт; підприємств громадського харчування на випуск власної продукції; дорожніх господарств на утримання й ремонт автомобільних шляхів; підприємств, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення та ведуть окремий облік витрат за кожним видом діяльності, що підлягає ліцензуванню; інших підприємств та організацій; допоміжних (підсобних) виробництв.

Таким чином, рахунок 23 «Виробництво» може акумулювати витрати, пов'язані із реконструкцією об'єкта основних засобів підрядними будівельними організаціями, до яких як було встановлено судом в ході судового розгляду позивач не належить.

Наявність вказаного порушення позивачем вимог Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій при застосуванні бухгалтерських записів по відображенню витрат на реконструкцію цеху підтверджена також і висновком №1 економічного експертного дослідження, складеного 14.04.2017 року судовим експертом Данилюк І.Г., який також містить висновок про те, що таке порушення не вплинуло на визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Суд погоджується з тим, що оскільки реконструкція цеху станом на 30.06.2016р. (останню дату періоду, що підлягав перевірці) не була завершена і акту приймання-передачі ТОВ «ДН Класик» не складало, то витрати по будівельних матеріалах не зменшили об'єкт оподаткування, оскільки такі витрати обліковувалися в складі витрат по незавершеному виробництву, що не вплинуло на собівартість реалізованих товарів, а відповідно не могло вплинути на фінансовий результат підприємства.

Відповідачем не було доведено того, що допущене позивачем порушення Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій при застосуванні бухгалтерських записів по відображенню витрат на реконструкцію цеху вплинуло на фінансовий результат підприємства, а відповідно, суд приходить до висновку про те, що в цій частині висновки податкового органу є необґрунтованими.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно збільшив позивачу суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 355 947грн. в тому числі, 294 791 грн. - суму основного зобов'язання та 61 156грн. - штрафних санкцій.

Щодо повноти визначення та перерахування до бюджету військового збору за перевіряємий період, судом встановлено наступне.

Пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010р. за №2755-VI (із змінами та доповненнями) встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Згідно з пп1.4. п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010р. за №2755-VI (із змінами та доповненнями) нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Підпунктом 168.1.5. п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. за №2755-VI (із змінами та доповненнями) встановлено, що якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

У відповідності до пп.а) п.176.2. ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. за №2755-VI (із змінами та доповненнями) особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Як вбачається з акту перевірки ТОВ «ДН Класик» за перевіряємий період здійснило неподання (неперерахування до бюджету) як податковим агентом платіжних доручень належного до сплати військового збору під час виплати доходу на користь платників податків за граничними термінами сплати до бюджету, у сумі 4215,95грн. за період з 30.06.2015р. по 30.06.2016р., в тому числі: утримано, але не подано платіжні доручення на перерахування військового збору у сумі 3409,93грн. (в т.ч.: за лютий 2016р. в сумі 534,26грн., за березень 2016р. в сумі 1003,29грн., при терміні перерахування до 30.04.2016р.; за квітень 2016р. в сумі 984,42грн. при терміні перерахування до 31.05.2016р.; за травень 2016р. в сумі 887,96грн. при терміні перерахування до 30.06.2016р.).

Позивачем не було спростовано, а судом не було здобуто доказів, які б спростовували висновки, викладені відповідачем у акті перевірки стосовно порушення ТОВ «ДН Класик» пп.168.1.5 п.168.1 ст.168, п.171.2 ст.171, абз.а п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. за №2755-VI (із змінами та доповненнями).

З приводу оскарження позивачем податкових повідомлень-рішень № від 17.11.2016р. та № від 15.11.2016р., то суд зазначає, що Позивачем в порушення ст.71 КАС України не було доказано обґрунтованості позовних вимог ТОВ «ДН Класик» в цій частині.

У статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тому, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Доводи позивача та відповідача частково не приймаються судом до уваги виходячи з вищезазначеного.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки суб'єктом владних повноважень у справі є фіскальний орган, то саме з бюджетних асигнувань цього органу повинні бути присуджені позивачу судові витрати, документально підтверджені, у сумі 5403,06грн., пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДФС у Рівненській області форми "Р" № від 15.11.2016 в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 355947грн. в тому числі, 294791 грн. - суму основного зобов'язання та 61156грн. - штрафних санкцій .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "ДН Класик" за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 5403,06грн

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.