Справа № 295/67/17
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

12 червня 2017 року м. Київ К/800/18931/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Пасічник С.С., перевіривши касаційну скаргу Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Богунського районного суду міста Житомира від 22 лютого 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання неправомірними дій щодо відмови у відновленні виплати пенсії, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Богунського районного суду міста Житомира з вказаним адміністративним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у відновленні виплати пенсії ОСОБА_2 та зобов'язати відновити, нараховувати і виплачувати пенсію, яка була їй призначена відповідно до Закону України «Про загальнобов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 07 жовтня 2009 року.

Постановою Богунського районного суду міста Житомира від 22 лютого 2017 року визнано неправомірними дії Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у відновленні виплати пенсії ОСОБА_2; зобов'язано Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відновити, нараховувати та виплачувати пенсію ОСОБА_2, яка була їй призначена відповідно до Закону України «Про загальнобов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 30 червня 2016 року; позовні вимоги за період з 07 жовтня 2009 року по 29 червня 2016 року залишено без розгляду.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало касаційну скаргу, в якій просило їх скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, дослідивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, у відкритті провадження за касаційною скаргою необхідно відмовити з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 з 2004 року перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Корольовському районі міста Житомира Житомирської області, правонаступником якого є Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, та отримувала пенсію за віком; з 01 вересня 2005 року виплата пенсії була припинена у зв'язку з її виїздом на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Німеччина.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV) виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Таким чином, підсумовуючи наведене, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 12 травня 2015 року у справі №21-180а15 та у постанові від 06 жовтня 2015 року у справі №21-2419а15.

Отже, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність підстав для поновлення виплати пенсії ОСОБА_2 й обґрунтовано зобов'язав управління ПФУ поновити нарахування та виплату позивачу раніше призначеної пенсії за віком відповідно до статті 42 Закону № 1058-ІV з 30 червня 2016 року (з урахуванням шестимісячного строку на звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав).

Відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (а у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки не містить належних доводів в підтвердження незаконності прийнятих судами попередніх інстанцій рішень, а тому, з врахуванням наведених приписів пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, не викликає необхідності перевірки судом касаційної інстанції матеріалів справи, що в свою чергу, є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Богунського районного суду міста Житомира від 22 лютого 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання неправомірними дій щодо відмови у відновленні виплати пенсії, зобов'язання вчинити певні дії.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Вищого адміністративного суду України С.С. Пасічник