Справа № 2-а-2101/11/1512
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2012-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2012 р.Справа № 2-а-2101/11/1512

Категорія:10.2.4Головуючий в 1 інстанції: Коваленко О.Б.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1,
судді ОСОБА_2,
судді ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси на постанову Київського районного суду м. Одеси від 29 червня 2011 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси про визнання рішення про відмову у призначенні пенсії за віком протиправним та зобовязання призначити пенсію за віком, -

В С Т А Н О В И Л А:

21 квітня 2011 року ОСОБА_5 звернулася до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси про визнання рішення про відмову у призначенні пенсії за віком протиправним та зобовязання призначити пенсію за віком.

Постановою Київського районного суду м.Одеси від 29 червня 2011 року адміністративний позов ОСОБА_5 задоволений повністю. Визнано неправомірною відмову УПФУ у Київському районі м. Одеси щодо призначення ОСОБА_5 пенсії за віком. Зобовязано відповідача призначити ОСОБА_5 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»з 1 березня 2011 року.

В апеляційній скарзі УПФ України у Київському районі м. Одеси ставиться питання про скасування судового рішення в звязку з тим, що воно постановлено з порушенням норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 у 2000 році виїхала на постійне місце проживання до Німеччини і 13.06.2006р. прийнята на консульський облік в посольстві України у ФРН. З 21 липня 2009 року позивач перебуває на консульському обліку Генерального консульства України в Мюнхені.

Ці обставини підтверджуються відомостями з закордонного паспорту позивача, копія якого долучена до справи, і сторонами не заперечуються.

31.03.11р. позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії.

Дана заява не була задоволена і листами від 07.04.11р. за №1526/с-01 та від 11.05.07р. №3038/9 відповідач повідомив позивача про неможливість призначення позивачу пенсії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходів з того, що рішенням Конституційного суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 положення п.2 ч.1 ст.49, ст.51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»визнанні неконституційними, а тому дії відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком є протиправними.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання дій відповідача протиправними, виходячи з наступного.

Рішення Конституційного суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009, на яке посилається позивач та суд першої інстанції, визнало неконституційними положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV, стосується припинення виплати тих пенсій, які були призначені пенсіонеру до його виїзду на постійне місце проживання закордон.

Позивачу взагалі не була призначена пенсія, а тому і не могло розглядатися питання про припинення її виплати.

Суть даного спору полягає у тому, чи має позивач взагалі право на призначення йому пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Отже, апеляційний суд вважає помилковим посилання суду першої інстанції при вирішенні даного спору на Рішення Конституційного суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009.

Посилання суду першої інстанції на положення ст.. 49 та 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»також є помилковими, оскільки ці норми закону не стосуються призначення пенсії.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення»№1788 право на пенсію за віком мають жінки після 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

З 01.01.2004р. набув чинності Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»№1058, статтею 26 якого також було передбачено право на призначення пенсії за віком після досягнення жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років.

Отже, на момент виїзду позивача на постійне місце проживання до іншої країни позивач не набула права на призначення пенсії за віком, оскільки не досягла 55 років.

Порядок і умови призначення пенсії з 01.001.2004р. регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»№1058, а Закон України «Про пенсійне забезпечення»№1788 застосовується в частині, що не суперечить першому.

Статтею 92 Закону України №1788 чітко встановлено, що громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються.

В ст.8 Закону України №1058 перелічені особи, які мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи:

- громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку,

- особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Отже, враховуючи, що позивач виїхала на постійне місце проживання до іншої країни у працездатному віці (51 рік), не була застрахована згідно Закону України №1058, і до набрання чинності цього Закону не набула права на пенсію за Законом України №1788, то підстави для призначення позивачу пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»відсутні.

Отже, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про відсутність у позивача права на призначення пенсії за віком та вважає, що висновок суду першої інстанції про протиправність дій відповідача не відповідає дійсним обставинам справи та зроблений на підставі помилкового застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія судів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи та винесенні рішення про задоволення адміністративного позову невірно застосував матеріальні норми права, що призвело до неправильного вирішення справи, і за таких обставин судове рішення відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст. 196, п.3 ч.1 ст. 198, п. 1 ч.1 ст. 202, ст. 207, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси задовольнити.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 29 червня 2011 року скасувати.

Винести по справі нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси про визнання рішення про відмову у призначенні пенсії за віком протиправним та зобовязання призначити пенсію за віком.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 14 березня 2012 року.

Головуючий:
Судді: