Справа № 826/23053/15
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" червня 2017 р. м. Київ К/800/25920/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г. Горбатюка С.А. Мороз Л.Л.

за участю секретаря судового засідання - Яроша Д.В.,

позивача - ОСОБА_4

представників

позивача - ОСОБА_5

відповідача - Найди Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2016 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2016 року

у справі № 826/23053/15

за позовом ОСОБА_4

до Національного банку України

третя особа: Публічне акціонерне товариство "Банк Професійного Фінансування"

про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Національного банку України третя особа: Публічне акціонерне товариство "Банк Професійного Фінансування" про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів.

З урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Національного банку України щодо не зупинення операцій банку із залучення у вклади (депозити) коштів від фізичних осіб у національній та іноземній валютах та не зупинення операцій з відкриття поточних рахунків та залучення на поточні рахунки клієнтів (у томі числі карткових) - фізичних осіб коштів у національній та іноземній валютах після виявлення порушень законодавства з фінансового моніторингу за результатами виїзної позапланової перевірки (довідка про позапланову виїзну перевірку від 12 грудня 2014 року);

- стягнути з Національного банку України на користь ОСОБА_4 13 287, 73 грн. на відшкодування матеріальної шкоди;

- стягнути з Національного банку України на користь ОСОБА_4 кошти в сумі 5000, 00 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2016 року залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скаржник обґрунтовує касаційну скаргу тим, що Правлінням Національного банку України вчинено дії щодо віднесення ПАТ «ПРОФІНБАНК» до неплатоспроможних, але не вчинено жодної дії за своєю функцією стосовно захисту інтересів вкладників. Скаржник стверджує, що замість суми 44 903, 20 грн., яка еквівалентна сумі 2000, 00 доларів США за офіційним курсом НБУ на 27.04.2015 року, йому видано лише 31 615,47 грн. (еквівалентно сумі 1408,16 доларів США). Тобто, на думку скаржника, його майно фактично зменшилось поза його волею. На переконання скаржника, вказане відбулось з огляду на протиправну бездіяльність Національного банку України, оскільки Національним банком України не було вжито адекватних заходів на захист прав вкладників. Також вказав, що вищезазначена бездіяльність є порушенням статті першої Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини, якою передбачено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім того, скаржнику завдано як моральної, так і матеріальної шкоди, що слугувало зверненням з даним позовом до суду.

Національний банк України та Публічне акціонерне товариство "Банк Професійного Фінансування" направили на адресу Вищого адміністративного суду України письмові заперечення на касаційну скаргу, в яких просять залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення судів - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 19 січня 2015 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Банк професійного фінансування» укладений договір - анкета комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №90.00.007394.

За вказаним договором, в день його укладення позивачем внесено на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1 в Банку суму 2 000,00 доларів США.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.01.2015 № 35/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк професійного фінансування» до категорії неплатоспроможних», яка прийнята у зв'язку зі встановленням за результатами позапланової виїзної перевірки факту здійснення Банком ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, неодноразового застосування Національним банком України до Банку заходів впливу/санкцій за порушення вимог законодавства з питань фінансового моніторингу, з метою захисту інтересів вкладників та інших кредиторів Банку, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 19.01.2015 № 11, згідно з яким з 20 січня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в Банку строком на три місяці з 20 січня 2015 року по 19 квітня 2015 року.

27 квітня 2015 року, відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивачу було повернуто зазначений вклад в національній валюті у сумі 31 615,47 грн, як гарантовану державою суму, за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України станом на 20 січня 2015 року.

Суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про відсутність у межах спірних правовідносин протиправної бездіяльності Національного банку України по відношенню до позивача.

Викладене стало підставою для постановлення рішення про відмову в задоволенні позову.

Переглядаючи рішення судів попередніх інстанцій, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до приписів частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Отже, обґрунтування позовних вимог є виключним правом позивача, а тому може бути реалізовано саме позивачем, а вихід за їх межі можливий виключено з метою захисту прав, на відновлення яких подано відповідний позов.

Розглядуючи справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, що у межах спірних правовідносин відсутня бездіяльність Національного банку України по відношенню до позивача.

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим.

Як зазначено в позовній заяві та заяві про зміну позовних вимог, предметом оскарження в суді є бездіяльність Національного банку України щодо:

- не зупинення операцій банку із залучення у вклади (депозити) коштів від фізичних осіб у національній та іноземній валютах;

- не зупинення операцій з відкриття поточних рахунків та залучення на поточні рахунки клієнтів (у томі числі карткових) - фізичних осіб коштів у національній та іноземній валютах після виявлення порушень законодавства з фінансового моніторингу за результатами виїзної позапланової перевірки (довідка про позапланову виїзну перевірку від 12 грудня 2014 року).

Відповідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Будь-якої правової оцінки вищевказаній бездіяльності відповідача, так само як і договору-анкеті комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 90.00.007394 від 19 січня 2015 року, суди не надали.

Крім того, судами попередніх інстанцій не досліджено факти порушення Публічним акціонерним товариством "Банк Професійного Фінансування" вимог законодавства, що потребувало реагування з боку Національного банку України, виходячи з інтересів вкладників.

Також судами не надана правова оцінка вимогам позивача про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої діями відповідача.

Крім того, поза увагою судів залишилась та обставина, що листом від 18 вересня 2015 року № 726 ПАТ «Банк Професійного Фінансування» повідомив, що інформація щодо повернення коштів клієнту банку ОСОБА_4 відсутня. (а.с. 19).

Оскільки зазначені обставини залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, а суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, тому Вищий адміністративний суд України не має можливості перевірити правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

За змістом частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі. В разі необхідності зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування цих обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, без дослідження і з'ясування наведених вище обставин всі постановлені у цій справі рішення не можна вважати законними та обґрунтованими і визнати правильними чи хибними правові висновки оскарженого рішення.

Під час нового розгляду суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене та прийняти обґрунтоване та законне рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За вказаних обставин, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку про необхідність скасування рішень судів попередніх інстанцій та направити їх на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2016 року у справі № 826/23053/15 - скасувати.

Справу № 826/23053/15 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та перегляду не підлягає.

Судді