Справа № 274/921/17
Суддя: Замега О. В.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/0274/114/17
14.06.2017 м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Замеги О.В., при секретарі Павлюк - Жук А.С., розглянувши в судовому засіданні в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області до Управління Державної казначейської служби України у Чуднівському районі Житомирської області про визнання незаконним повернення без виконання постанов державного виконавця про накладення штрафу,-
Позивач звернувся до адміністративного суду з позовом, в якому просить визнати незаконними та необґрунтованими дії Управління Державної казначейської служби України у Чуднівському районі Житомирської області щодо повернення постанов про стягнення з боржника виконавчого збору № 52115353 від 28.11.2016 року, 21.12.2016 року та № 52416341 від 28.11.2016 року 21.12.2016 року без виконання; зобов'язати Управління Державної казначейської служби України у Чуднівському районі Житомирської області, виконати вимоги ч. 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження", де рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
В обґрунтування позову зазначає, що вказаною нормою чітко встановлено, що виконання судових рішень про стягнення коштів з державних органів виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а боржником згідно постанови про стягнення виконавчого збору є орган Пенсійного фонду України, тобто державний орган, тому відповідач безпідставно повернув вказану постанову без виконання. Також зазначає, що відсутність у боржника відкритих рахунків в органі Держказначейства не є підставою для повернення виконавчого документа.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи в його відсутності, позов підтримую та просить задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з’явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, заперечення на позов не надав.
Згідно п. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причину неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, оскільки сторони не з’явилися у судове засідання.
Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані суду докази, прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення; якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.
Судом встановлено, що 21.12.2016 року Відділ примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області направив на адресу Управління державного казначейства ГУ Державного казначейства України у Чуднівському районі Житомирської області постанови про стягнення виконавчого збору № 52115353 від 28.11.2016 року, 21.12.2016 року та № 52416341 від 28.11.2016 року 21.12.2016 року для подальшого виконання(а.с. 16).
Листом № 01-08/53 від 31.01.2017 року Управління Державної казначейської служби України у Чуднівському районі Житомирської області повідомило позивача, що повертає вказані вище постанови без виконання, так як дана установа не перебуває на обслуговуванні в управлінні Казначейства(а.с. 11).
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Законом України "Про виконавче провадження" (від 02.06.2016 № 1404-VIII, далі - Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1).
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ст. 5 Закону № 1404-VIII).
Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (ч. 2 ст. 6 Закону № 1404-VIII).
Отже, ч. 2 ст. 6 Закону № 1404-VIII чітко встановлює орган, який виконує рішення про стягнення коштів з державних органів.
Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 року № 4901-VI (далі - Закон № 4901-VI) встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.
Так, у ст. 2 Закону № 4901-VI визначено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:
державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);
юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).
Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.
Дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності.
Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (ч. 1 ст. 3 Закону № 4901-VI ).
Згідно п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 за № 384/2011, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.
Отже, Пенсійний фонд України є органом виконавчої влади, тобто державним органом, і стягнення коштів повинно проводитися згідно із Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та іншими нормативними актами, виданими на його виконання.
Крім того, суд враховує, що згідно із листом Міністерства юстиції України від 26.12.2008 № 758-0-2-08-19 "Щодо практики застосування норм права у випадку колізії" колізія норм права вирішується шляхом вибору того нормативного акта, який має бути застосований до конкретного випадку (юридичного факту). У разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності.
Враховуючи, що існує колізія норм права спеціальних нормативно-правових актів, виданих одним і тим самим нормотворчим органом, а саме між ч. 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" (від 02.06.2016 № 1404-VIII) та ч. 2 ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (від 05.06.2012 року № 4901-VI), суд застосовує до спірних правовідносин акт, виданий пізніше, тобто ч. 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження".
Як вказувалось вище, ч. 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Також суд враховує, що Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.
Орган Казначейства протягом трьох робочих днів після надходження виконавчого документа на підставі документів, поданих стягувачем, визначає коди програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету (коди тимчасової класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів) та економічної класифікації видатків бюджету і рахунки боржника, з яких проводиться безспірне списання коштів (п. 28 Порядку).
У разі недостатності поданих документів для визначення кодів програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету (кодів тимчасової класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів) та економічної класифікації видатків бюджету або рахунків, з яких проводиться безспірне списання коштів, орган Казначейства у робочий день, що настає після закінчення строку, зазначеного у пункті 28 цього Порядку, надсилає до боржника запит для встановлення відповідних даних із зазначенням строку надання відповіді (п. 29 Порядку).
Згідно із п. 14 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 за № 384/2011, Пенсійний фонд України є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Державної казначейської служби України та уповноважених банках.
Відповідачем не надано доказів вжиття заходів для виконання виконавчого документа, зокрема щодо надсилання до боржника запиту для встановлення відповідних даних щодо наявності рахунків, з яких проводиться безспірне списання коштів.
Пунктом 9 Порядку передбачено випадки повернення виконавчих документів, зокрема орган Казначейства повертає:
1) виконавчий документ стягувачеві у разі, коли:
виконавчий документ:
- не підлягає виконанню органом Казначейства;
- подано особою, що не має відповідних повноважень;
- пред'явлено до виконання з пропущенням установленого строку;
- видано або оформлено з порушенням установлених вимог;
- рішення про стягнення коштів не набрало законної сили, крім випадків, коли судове рішення про стягнення коштів допущено до негайного виконання в установленому законом порядку;
- суми коштів, зазначених у судовому рішенні про стягнення коштів, повернуті стягувачеві за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або за рахунок таких коштів виконано грошові зобов'язання чи погашено податковий борг стягувача перед державним або місцевим бюджетом;
- відсутній залишок невідшкодованого податку на додану вартість, узгоджений із стягувачем;
- стягувач відмовився від виконання виконавчого документа або відкликав його без виконання;
- наявні інші передбачені законом випадки;
2) документи та відомості, зазначені у пункті 7 цього Порядку, органу державної виконавчої служби у разі, коли:
рішення про стягнення коштів не підлягає виконанню Казначейством;
документи та відомості подано особою, що не має відповідних повноважень, або не у повному обсязі.
Зазначеним пунктом не передбачено такої підстави для повернення як відсутність у боржника відкритих рахунків у органі Казначейства.
З огляду на викладене, керуючись положенням ч. 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження", суд приходить до висновку про неправомірність дій відповідача щодо повернення без виконання постанов про стягнення з боржника штрафу № 52115353 від 28.11.2016 року, 21.12.2016 року та № 52416341 від 28.11.2016 року 21.12.2016 року з посиланням на те, що виконавчий документ не підлягає виконанню органом Казначейства, а тому задовольняє позовні вимоги в цій частині.
Вимоги про зобов'язання Управління Державної казначейської служби України у Чуднівському районі Житомирської області виконати вимоги ч. 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" задоволенню не підлягають, оскільки не є належним способом захисту порушеного права позивача.
З метою повного захисту прав позивача, керуючись ч. 2 ст. 11 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Управління Державної казначейської служби України у Чуднівському районі Житомирської області прийняти до виконання постанови№ 52115353 від 28.11.2016 року, 21.12.2016 року та № 52416341 від 28.11.2016 року 21.12.2016 року про стягнення з боржника штрафу .
Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати стягнути з відповідача .
Керуючись статтями 11, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,-
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Управління Державної казначейської служби України у Чуднівському районі Житомирської області щодо повернення без виконання постанови про стягнення з боржника штрафу № 52115353 від 28.11.2016 року, 21.12.2016 року та № 52416341 від 28.11.2016 року 21.12.2016 року.
Зобов'язати Управління Державної казначейської служби України у Чуднівському районі Житомирської області прийняти до виконання постанови про стягнення з боржника штрафу згідно постанов № 52115353 від 28.11.2016 року, 21.12.2016 року та № 52416341 від 28.11.2016 року 21.12.2016 року.
В задоволені решти позову відмовити за безпідставністю.
Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.