Справа № 805/5007/15-а
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Волгіна Н.П.
Суддя-доповідач - Васильєва І.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року справа №805/5007/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

Головуючого судді: Васильєвої І.А.

Судді: Василенко Л.А.

Гайдар А.В.

Секретар судового засідання: Терзі Д.А.,

За участі:

позивача - не з'явився,

представника відповідача 1, - не з'явився,

представника відповідача 2 (Слов'янського міського відділу (з обслуговування м. Слов'янська та Слов'янського району) - Довбиш В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року у справі № 805/5007/15-а (головуючий І інстанції Волгіна Н.П.) за позовом ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Слов'янського міського відділу (з обслуговування м. Слов'янська та Слов'янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання незаконним звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2015 року ОСОБА_4 (далі - позивач, ОСОБА_4.) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач 1), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - відповідач 2), Слов'янського міського відділу (з обслуговування міста Слов'янська та Слов'янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області (далі - відповідач 3) в якому (з урахуванням уточнень) просила суд:

-визнати незаконним її звільнення з посади оперуповноваженого сектору кримінальної міліції зі справ дітей Слов'янського міського відділу (з обслуговування міста Слов'янська та Слов'янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області;

-поновити її на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної міліції зі справ дітей Слов'янського міського відділу (з обслуговування міста Слов'янська та Слов'янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області;

-стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на її корить середній заробіток за час вимушеного прогулу (том 1 арк. справи 3-5, том 2 арк. справи 67).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено (том 1 арк. справи 119-121, 176-178).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 жовтня 2016 року скасовано постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, при цьому з мотивувальної частини ухвали суду вбачається, що підставою для скасування вказаних судових рішень було те, що суди попередніх інстанцій не встановили та не дослідили чи було працедавцем дотримано ч. 3 ст. 184 Кодексу законів про працю України в частині надання ОСОБА_5 пропозиції іншої посади в іншій установі відповідно до її спеціальності (том 1 арк. справи 227-230).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено (том 2 арк. справи 89-94).

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції позивач звернулась до Донецького апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою (далі - апелянт) в доводах якої зазначила, що не погоджується із винесеною постановою суду, посилаючись на те, що судом під час винесення рішення не враховано, що позивач була звільнена через скорочення штатів при цьому без надання пропозиції займати жодну вакантну посаду в цій установі, як то передбачено ст. 184 Кодексу законів про працю України. До того ж апелянт звернула увагу, що не надсилала та не писала ні яких рапортів про вихід на роботу до Слов'янського МВ/або про звільнення, а також про звільнення у разу невиходу на роботу її не повідомляли, крім того судом першої інстанції незаконно прийнято до уваги акт телефонної розмови від 06 листопада 2015 року про попередження про звільнення у разу невиходу на роботу, оскільки таких дзвінків з попередженнями вона не отримувала. З урахуванням викладеного апелянт просила суд задовольнити апеляційну скаргу, скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити її вимоги у повному обсязі (том 2 арк. справи 101-105).

У судовому засіданні представник відповідача 2 підтримала доводи, викладені в запереченнях, та просила суд відмовити апелянту в задоволенні апеляційної скарги, а постанову суду першої інстанції просив залишити без змін.

Позивач до суду не з'явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Проаналізувавши спірні питання та перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, позивач не погоджуючись з її звільненням через скорочення штатів без надання пропозиції займати жодну вакантну посаду в цій установі, як то передбачено ст. 184 Кодексу законів про працю України звернулась до суду за захистом порушеного права, при цьому звертала увагу, що не надсилала та не писала ні яких рапортів про вихід на роботу до Слов'янського МВ, а про звільнення у разі невиходу на роботу її не повідомляли, крім того вважає, що судом першої інстанції незаконно прийнято до уваги акт телефонної розмови від 06 листопада 2015 року про попередження про звільнення у разу невиходу на роботу, оскільки таких дзвінків з попередженнями вона не отримувала.

З приводу спірного питання суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке регулює порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки.

Підпунктом "г" п. 64 Положення № 114 встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

02 липня 2015 року Верховною радою України прийнято закон «Про Національну поліцію» № 580-VІІІ, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України (далі - Закон № 580-VIII).

За пунктом 1 розділу ХІ «Прикінцевих та перехідних положень» цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування.

Вказаний Закон в офіційному виданні «Голос України» №141-142 опубліковано 06 серпня 2015 року, тобто Закон № 580-VIII набрав чинності з 07 листопада 2015 року.

При цьому, відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VІІІ встановлено, що цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Тобто з 07 серпня 2015 року у відповідності до вимог пунктів 8-10 ЗУ № 580-VIII працівники міліції вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів та, якщо виявили бажання працювати в поліції, повинні дотриматись процедури прийняття на службу до Національної поліції за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим ЗУ «Про Національну поліцію», та до 07 листопада 2015 року (останній день 06 листопада 2015 року) можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Як встановлено судом, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 25 грудня 2009 року проходила службу в органах внутрішніх справи, з 5 серпня 2013 року - на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної міліції зі справ дітей (КМСД) Макіївського міського управління Головного управління МВС України в Донецькій області, з 7 листопада 2014 року (Наказ ГУМВС № 395 о/с) - на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Слов'янського міського відділу ГУМВС в області, останнє присвоєне позивачу за час служби звання - капітан міліції, що встановлено судом на підставі матеріалів справи та пояснень сторін (том 1 арк. справи 6-7, 69-70, 88-89).

З 08 жовтня 2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 (том 1 зв. бік арк. справи 7).

09 листопада 2011 року позивач, перебуваючи у шлюбі, народила дитину, ОСОБА_8 (том 1 арк. справи 8).

28 лютого 2012 року наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області № 82 о/с ОСОБА_4 надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на підстав рапорту позивача та свідоцтва про народження дитини (том 1 арк. справи 9 том 1).

У довідці ГУМВС України від 4 січня 2016 року № 10/19ВК викладено інформацію, наявну в електронній базі АІПС «Кадри-Армор», з якої вбачається що на підставі наказу ГУМВС України в Донецькій області від 5 серпня 2013 року № 265 о/с позивачу надана відпустка по догляду за дитиною з 5 серпня 2013 року по 9 листопада 2014 року (том 1 арк. справи 69-70, 88-89).

Наказом ГУМВС України у Донецькій області від 7 листопада 2014 року № 395 о/с позивач призначена на посаду оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Слов'янського МВ (з обслуговування м. Слов'янська та Слов'янського району) ГУМВС України у Донецькій області (том 1 арк. справи 69-70, 88-89, 110 ).

На підставі рапорту позивача від 7 листопада 2014 року, медичної довідки про потребу дитини у домашньому догляді № 103/1079 від 10 жовтня 2014 року, свідоцтва про народження дитини, позивачу була надана відпустка по догляду за дитиною з 10 листопада 2014 року до 9 листопада 2015 року (наказ ГУМВС України у Донецькій області від 28 листопада 2014 року № 415 о/с, (том 1 арк. справи 69-70, 88-89, 100, 102, 111).

16 вересня 2015 року позивача було попереджено про майбутнє звільнення, про що міститься особистий підпис ОСОБА_4 у відповідному листі ознайомлення (том 1 арк. справи 116).

06 листопада 2015 року до Слов'янського МВ електронною поштою від позивача надійшов рапорт, в якому остання зазначила про своє бажання вийти із відпустки по догляду за дитиною та просить вважати її такою, що приступила до службових обов'язків. Хоча на службі вона так і не з'явилась, у зв'язку із чим у цей же день посадовими особами відділу було здійснено телефонний дзвінок на мобільний номер позивача та доведено відома останньої, що якщо вона не приступить до виконання обов'язків її буде звільнено за скорочення штатів, на що позивач відповіла, що вона знаходиться на тимчасово окупованій території у м. Макіївці, виходити на службу не збирається, якщо її буде звільнено - буде поновлюватись на роботі через суд (том 1 арк. справи 117-118).

Вказаний вище рапорт містяться в матеріалах даної адміністративної справи з відповідними відмітками про його отримання Слов'янським ГУ МВС, також міститься і акт про фіксування телефонного дзвінка позивачу, з огляду на що суд не приймає доводи апелянта про те, що вона не була ознайомлена про звільнення у разі невиходу на роботу, та дзвінків з попередженнями вона не отримувала, оскільки такі доводи ніяким чином не спростовані позивачем, а їх підтвердження має документальний характер та міститься в матеріалах даної справи.

Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 6 листопада 2015 року «По особовому складу» № 385 о/с вирішено вважати позивача такою, що приступила до виконання службових обов'язків після виходу з відпустки по догляду за дитиною з 6 листопада 2015 року (п. 1 наказу) (том 1 а.с. 67, 87, 112, 117). Пунктом 5 цього ж наказу згідно з п. 9 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ вирішено звільнити з 6 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів) капітана міліції ОСОБА_4 - оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Слов'янського МВ (з обслуговування м. Слов'янська та Слов'янського району) (том 1 арк. справи 21, 67, 87, 112, том 2 арк. справи 68).

Колегія суддів звертає увагу, підставою для повернення Вищим адміністративним судом даної справи на новий розгляд слугувало те, що суди попередніх інстанцій не встановили та не дослідили чи було працедавцем дотримано ч. 3 ст. 184 Кодексу законів про працю України в частині надання ОСОБА_4 пропозиції іншої посади в іншій установі відповідно до її спеціальності.

З приводу викладеного суд зазначає наступне.

Пунктом 17 Положення № 114 визначено, що вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Частиною 3 ст. 184 Кодексу законів про працю України встановлено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Частиною 3 статті 179 Кодексу законів про працю України врегульовано питання надання відпусток у зв'язку з вагітністю, пологами і для догляду за дитиною; частиною 6 цієї статті передбачено порядок надання жінці відпустки по догляду за дитиною до досягнення останньою 6-ти років -зокрема зазначено, що жінці надається відпустка по догляду за дитиною тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.

З аналізу наведених норм вбачається, що у випадку ліквідації установи звільнення певної категорії осіб (жінок) допускається за умови обов'язкового працевлаштування:

- одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда;

- жінок, які мають дітей віком до 3-х років (без будь-якого обумовлення щодо знаходження цих жінок у відпустці по догляду за цією дитиною або перебування вказаних жінок на службі) та жінки, які мають дитину віком до 6-ти років - але за умови перебування цих жінок станом на час звільнення у відпустці по догляду за дитиною у зв'язку із необхідністю догляду за цією дитиною.

Впротеріч викладеній нормі позивач у даному випадку не була виключенням, оскільки на час дії процедури, встановленої пунктами 8-10 ЗУ № 580-VIII вона була працівником міліції, яка вийшли з відпустки по догляду за дитиною, якій станом на час звільнення ОСОБА_4 виповнилось 3 роки 11 місяців, а отже пред'явлення останній посад не підпадає під вимоги статті 184 КЗпП України з обов'язковим працевлаштуванням, оскільки у відповідності до рапорту самостійно поданому позивачем про вихід на службу від 6 листопада 2015 року, на підставі якого видано наказ № 385 о/с від 6 листопада 2015 року позивач вважається такою, що приступила до виконання службових обов'язків після виходу з відпустки по догляду за дитиною (в цій частині даний наказ не оскаржений).

На підставі викладеного з урахуванням вищенаведених обставин станом на 06 листопада 2015 року, тобто станом на час звільнення позивача, остання не мала дитину віком до 3-х років, не перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 6-ти років, не була станом на час звільнення одинокою матір'ю (що спростовує свідоцтво про одруження та відсутність у паспорті відмітки про розірвання шлюбу), яка має дитину інваліда або дитину віком до 14-ти років, а тому не відносилась до осіб, які підлягали обов'язковому працевлаштуванню при звільненні у зв'язку із ліквідацією підприємства (установи).

Тобто позивач була належним чином попередженою у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів та мала законне право до 06 листопада 2015 року у відповідності до вимог пунктів 8-10 ЗУ № 580-VIII якщо виявила бажання працювати в поліції - дотриматись процедури прийняття на службу до Національної поліції (за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим ЗУ «Про Національну поліцію»).

Крім того з матеріалів справи вбачається, що позивач не проявила ніякого бажання щодо проходження подальшої служби в поліції та не надала відповідної згоди, зокрема, шляхом написання відповідної заяви або рапорту на проходження подальшої служби в поліції чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, а надала тільки рапорт від 06 листопада 2015 року, який містить за своїм змістом прохання вважати її приступившої до виконання службових обов'язків після виходу з відпустки по догляду за дитиною з 06 листопада 2015 року, а вищенаведеної згоди, зокрема шляхом написання відповідної заяви на проходження подальшої служби в поліції чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими не надала, що не дає їй право бути працівником новоствореного органу.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що звільнення позивача зі служби в міліції не виключає її права на загальних підставах пройти необхідну процедуру та порядок для зарахування на службу до новоствореного органу - Національної поліції України.

До того ж, як зазначалось позивачем у позові, а також апеляційній скарзі, 16 жовтня 2015 року вона зверталась з рапортом (заявою) про надання відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку терміном з 9 листопада 2015 року по 8 листопада 2016 року, до якого, за посиланнями ОСОБА_4, було додано медичну довідку (висновок) (том 1 арк. справи 3-5, том 2 арк. справи 101/зв), при цьому жодного належного та допустимого доказу такого звернення позивачем до відповідача ні суду першої ні апеляційної інстанції не надано, а тому не приймається судом апеляційної інстанції як належний доказ.

На підставі викладеного, судова колегія робить висновок, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину ухвали.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року у справі № 805/5007/15-а, - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року у справі № 805/5007/15-а, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 14 червня 2017 року.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Судді Л.А. Василенко

А.В. Гайдар