Справа № 803/502/17
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/6712/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання Керод Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року у справі за позовом громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

19.04.2017 року громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову йому в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобовязати відповідача повторно розглянути заяву позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року в задоволенні адміністративного позову громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, відмовлено повністю.

Не погодившись із таким рішенням суду, його оскаржив позивач, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою заявлений позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки існуючим загальновизнаним офіційним документам щодо обґрунтованості побоювань позивача, що його життю або здоровю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства у ОСОБА_1.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 подав до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області заяву про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у якій просив притулок в Україні з підстав побоювання зазнати переслідування в країні походження ОСОБА_1.

12 квітня 2017 року відповідач повідомив позивача про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту. Зазначене рішення було прийняте з урахуванням матеріалів особової справи № 2017 LT 009 від 23 березня 2017 року громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 та на підставі наказу №26 від 12 квітня 2017 року. Зокрема, як вбачається з матеріалів особової справи громадянин ОСОБА_1 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_1, за національністю - шріланкієць, за віросповіданням - християнин, сімейний стан неодружений, прибув в Україну в грудні 2016 року через Російську Федерацію. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 грудня 2016 року №308/13233/16-а примусово видворено за межі території України. Після затримання та винесення постанови про примусове видворення ОСОБА_2 звернувся до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області з заявою про надання статусу біженця та був переміщений для подальшого утримання до пункту тимчасового перебування іноземців Журавичі Волинської області.

У протоколі співбесіди від 29 березня 2017 року позивач в якості причини виїзду з країни постійного проживання зазначив, що його батько підтримував та був учасником руху Тигри визволення ОСОБА_3. Під час громадської війни, яка відбувалася у ОСОБА_1 у період з 1983 року по 2009 рік батько заявника брав участь у воєнній складовій руху та у 2009 році переїхав на постійне проживання до Німеччини.

У висновку головного спеціаліста сектору у справах біженців відділу міграційної роботи УДМС України у Волинській області ОСОБА_4 від 12 квітня 2017 року, зазначено, що відомості надані заявником про себе та місце народження і проживання є послідовними та правдивими, а відтак інформація щодо громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 є правдоподібною. Одночасно, твердження заявника про небезпеку перебування в ОСОБА_1 та політичну ситуацію в цій країні є недостовірними, що підтверджуються загальнодоступними джерелами інформації. Так, заявник взагалі не був обєктом зацікавленості правоохоронних органів чи інших органів ОСОБА_1, оскільки після ліквідації організації Тигрів визволення ОСОБА_3 ОСОБА_2 протягом 8 років безпечно проживав на території своєї держави з дідусем та бабусею та безперешкодно залишив її територію. Про відсутність заборони компетентних органів влади ОСОБА_1 на виїзд заявник засвідчує той факт, що залишаючи країну громадської незалежності заявник використав повітряний транспорт. Перетин кордону, при цьому, передбачає проведення відповідної перевірки особи, однак, не зважаючи на те, що за словами останнього його переслідували він не був затриманий.

Крім того, у ході проведення співбесіди ОСОБА_2 повідомив, що він бажає потрапити до Німеччини, оскільки там проживає його батько і мати. Вказане дає підстави вважати, що заявник відноситься до категорії економічних мігрантів осіб, які добровільно залишають країну своєї громадської незалежності з метою пошуку кращих умов життя. Про це свідчить також той факт, що здійснивши вїзд на територію України заявник не звернувся в установленому порядку за захистом, а намагався за допомогою міжнародних злочинним угрупувань в незаконний спосіб перетнути державний кордон України.

Враховуючи вищевикладені розбіжності, а також факт надання позивачем неправдивих відомостей, спеціаліст УДМС України у Волинській області дійшов висновку, що ОСОБА_2 не надав достовірних чи правдоподібних фактів його особистого переслідування в країні постійного проживання. Заявник ніколи не перебував членом жодної політичної, релігійної, військової чи громадської організації. У звязку з вищезазначеним, немає підстав вважати, що заявник має обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Надаючи правову оцінку вищезазначеним висновкам Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, колегія суддів зазначає наступне.

Правовий статус біженця в Україні, порядок його надання, втрати та позбавлення цього статусу, а також питання державних гарантій захисту біженців регулюються Законом України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту від 08.07.2011 року №3671-VI (далі - ОСОБА_5 № 3671).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону № 3671 біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Пунктом 13 частини 1 статті 1 Закону № 3671 встановлено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Умови, за наявності яких правовий статус біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, не надається, визначені статтею 6 Закону №3671, зокрема, не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону №3671 оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до органу міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі за місцем тимчасового перебування заявника.

Статтею 9 Закону №3671 встановлено порядок розгляду заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Так, частинами 1, 2, 6, 7, 9, 10, 11, 12 статті 9 Закону №3671 визначено, що розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється органами міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі протягом двох місяців з дня прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Строк розгляду може бути продовжено керівником органу міграційної служби за вмотивованим поданням працівника, який розглядає заяву, але не більш як до трьох місяців.

Працівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводяться співбесіди із заявником або його законним представником, які мають на меті виявити додаткову інформацію, необхідну для оцінки справжності фактів, повідомлених заявником або його законним представником. Співбесіда із заявником проводиться за правилами, встановленими частинами другою і третьою статті 8 цього Закону.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, спільно з органами Служби безпеки України проводить перевірку обставин, за наявності яких заявника не може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абзаців другого - четвертого частини першої статті 6 цього Закону.

У разі відсутності у заявника документів, що посвідчують особу, або якщо такі документи є фальшивими, для встановлення особи заявника центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, спільно з відповідними органами Служби безпеки України згідно із законодавством проводиться ідентифікація особи.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, направляє особу, яка подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на медичне обстеження, що проводиться в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Документи, отримані або підготовлені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, під час розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, долучаються до особової справи заявника.

Після вивчення документів, перевірки фактів, повідомлених особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, орган міграційної служби готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Особова справа заявника разом з письмовим висновком органу міграційної служби, який розглядав заяву, надсилається до спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань міграції для прийняття остаточного рішення за заявою.

Отже, після прийняття відповідного рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, орган міграційної служби згідно Закону №3671 вчиняє ряд дій для вивчення усіх обставин, повідомлених заявником, після чого готується письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні заявника біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Такий же порядок розгляду заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, закріплений у пункті 5.1 Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України від 07.09.2011 року №649. Зокрема, в даному пункті Правил зазначено, що після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа органу міграційної служби (особа, яка веде справу): а) проводить співбесіди із заявником або його законним представником з метою виявлення додаткової інформації, що необхідна для оцінки справжності фактів, повідомлених заявником або його законним представником під час подання заяви; б) направляє в установленому порядку до органів Служби безпеки України відповідний запит (додаток 18) щодо здійснення перевірки наявності обставин, за якими заявник не може бути визнаний біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абзаців другого - четвертого частини першої статті 6 Закону; в) у разі відсутності в заявника документів, що посвідчують особу, або якщо такі документи є фальшивими, направляє відповідні матеріали, а в разі необхідності - й заявника до органів Служби безпеки України з метою ідентифікації особи (додаток 19); г) у разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, поданої заявником, необхідності у встановленні справжності і дійсності поданих ним документів в установленому порядку звертається із відповідними запитами до органів Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об'єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжності фактів стосовно особи, заява якої розглядається (додаток 19); ґ) в установленому порядку направляє заявника на медичне обстеження відповідним направленням (додаток 20); д) долучає до особової справи заявника всі документи, підготовлені та отримані органом міграційної служби під час розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, включаючи результати медичного обстеження; е) готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 21); є) формує особову справу заявника (пронумеровує всі документи, що долучені до справи, складає їх опис, прошиває справу).

Відповідно до частин 1, 5 статті 10 Закону №3671 рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у тому числі стосовно перебуваючих з ним на території України неповнолітніх дітей (членів сімї заявника або таких, які знаходяться під його опікою чи піклуванням), внесених до анкети заявника, на визнання яких біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, є письмова згода заявника, висловлена в анкеті чи заяві, приймається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань міграції протягом місяця з дня отримання особової справи заявника та письмового висновку органу міграційної служби, який розглядав заяву. За результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань міграції приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Таким чином, вірним є висновок органів державної міграційної служби про те, що пояснення позивача про переслідування в країні його громадянської належності не є переконливими, не доводять переслідувань або існування загрози переслідувань громадянину ОСОБА_6 в країні його громадянської належності (ОСОБА_1) та не доводять загрози його життю, безпеці чи свободі через побоювання нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Окрім того, згідно з матеріалами особової справи позивач ніколи не був членом жодної політичної партії, релігійної, військової чи громадянської організації, відсутні докази його утисків на батьківщині за релігійною чи іншою ознаками його чи членів його сімї.

Відтак, у звязку з відсутністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, а також відсутністю обґрунтованих загрози життю, безпеці чи свободі позивача через побоювання застосування щодо нього смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання та перебуванням у третій безпечній країні, 12 квітня 2017 року відповідачем правомірно було прийнято оскаржуване рішення № 0704/13 про відмову про відмову громадянину ОСОБА_1 ОСОБА_2 в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту.

Оскільки рішення № 0704/13 від 12 квітня 2017 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту прийнято відповідачем правомірно, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у задоволенні взаємоповязаних позовних вимог про скасування вказаного рішення та зобовязання відповідача повторно розглянути заяву позивача про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 41, ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст.212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року у справі № 803/502/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_7
судді ОСОБА_8
ОСОБА_5

Повний текст судового рішення виготовлено 13.06.17