Справа № 335/4232/17
Суддя: Калюжна В. В.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/4232/17 2-а/335/192/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Калюжної В.В., за участю секретаря Ведмедьової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до громадянина Королівства Марокко ОСОБА_2 про примусове видворення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом про примусове видворення громадянина Королівства Марокко ОСОБА_2 за межі України, який в ході розгляду справи було уточнено, в обґрунтування якого зазначив, що громадянин Королівства Марокко ОСОБА_2 прибув на територію України з метою навчання, але у зв'язку із відрахуванням з вищого навчального закладу за академічну заборгованість та порушення умов контракту, втратив законні підстави для подальшого перебування. Адміністративне стягнення у вигляді штрафу, накладене на нього у зв'язку із незаконним перебуванням на території України Відповідач не виконав. Рішення Управління ДМС України в Запорізькій області від 31.01.2017 року про примусове повернення за межі України громадянин Королівства Марокко ОСОБА_2 не виконав, продовжує злісно ухилятися від його виконання. Крім того, позивач зазначає, що ОСОБА_2 грубо порушує законодавство України, у зв'язку з чим підлягає видворенню з України.

Посилаючись на зазначені обставини, Позивач просить суд затримати громадянина Королівства Марокко ОСОБА_2, помістити його до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, та примусово видворити його за межі України.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні.

Відповідач у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку. Представником відповідача суду надано заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій він зазначив, що відповідач ОСОБА_2 залишив територію України, однак доказів перетину кордону відповідачем матеріали справи не містять.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 31.01.2017 року до відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Управління ДМС України в Запорізькій області звернувся громадянин Королівства Марокко ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець Королівства Марокко, НОМЕР_1, виданий 18.08.2016 року Посольством Королівства Марокко у місті Києві, терміном дії до 18.08.2021 року, з питання щодо подальшого перебування на території України,

Під час перевірки законності перебування на території України було встановлено, що 11.11.2013 року громадянин Королівства Марокко ОСОБА_2 прибув на територію України через КПП «Бориспіль» по паспорту НОМЕР_3, виданому 20.07.2011 року Королівством Марокко терміном дії до 20.07.2016 року, по візі типу НОМЕР_4, терміном дії від 06.11.2013 року до 23.12.2013 року, з метою навчання у Запорізькому національному технічному університеті.

На підставі пункту 12 статті 4 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" ОСОБА_2 05.12.2013 року був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_5, виданою Управлінням ДМС України в Запорізькій області, терміном дії до 01.09.2018 року.

21.07.2016 року національний НОМЕР_2 та посвідка на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_5 були втрачені громадянином ОСОБА_2, що підтверджується матеріалами справи.

18.08.2016 року громадянин ОСОБА_2 був документований паспортом НОМЕР_6, виданим Посольством Королівства Марокко у м. Києві, терміном дії до 18.08.2021 року.

Матеріали справи не містять даних про звернення громадянина ОСОБА_2 до територіального органу ДМС з питання втрати посвідки та отримання нової посвідки.

Згідно повідомлення Запорізького національного технічного університету до УДМС України в Запорізькій області № 35-111/147 від 14.09.2016 року громадянин ОСОБА_2 відрахований із ЗНТУ за невиконання умов договору про навчання, у якому ставиться питання про скасування у зв'язку з цим посвідки на його тимчасове проживання та зняття з обліку ЗНТУ.

16.09.2016 року Управлінням ДМС України в Запорізькій області прийнято рішення про скасування та вилучення посвідки на тимчасове проживання НОМЕР_5 громадянина ОСОБА_2, копію якого Відповідач отримав особисто та повинен був покинути територію України до 16.10.2016 року.

Посвідку на тимчасове проживання ОСОБА_2 не здав у зв'язку з її втратою. Керуючись пунктом 22 Постанови № 251 Управлінням ДМС України в Запорізькій області 16.09.2016 року за вих. № 2301/03-14119 було направлено повідомлення про втрату вказаної посвідки до Адміністрації Державної прикордонної служби України.

12.12.2015 року громадянин ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з громадянкою України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, проте, у відповідності до п. 13 ст. 4 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" Відповідач з питання оформлення посвідки на тимчасове проживання з метою возз'єднання сім'ї з громадянкою України не звертався.

Зазначені обставини свідчать, що мета перебування на території України Відповідача не змінилась, та громадянин ОСОБА_2 продовжував перебувати на території України з метою та на період навчання.

У зв'язку з припиненням навчання, підстави для подальшого перебування громадянина ОСОБА_2 відпали, у встановлений строк ОСОБА_2 територію України не покинув та з 17.10.2016 року перебуває на території України незаконно, у зв'язку з чим працівниками відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Управління ДМС України в Запорізькій області 31.01.2017 року був складений протокол про адміністративне правопорушення МЗП 135897 за ознаками частини 1 статті 203 КУпАП. Заступником начальника УДМС України в Запорізькій області 31.01.2017 року винесено постанову про накладання адміністративного стягнення на громадянина ОСОБА_2 у вигляді штрафу розміром 510 грн., яке відповідач не виконав.

У зв'язку з порушенням Відповідачем міграційного законодавства 31.01.2017 року Управлінням ДМС України в Запорізькій області на підставі статті 26 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" прийнято рішення № 6 про примусове повернення за межі України громадянина Королівства Марокко ОСОБА_2 та 31.01.2017 року за вих. № 2301/03-2105 до Запорізької місцевої прокуратури №2 було направлено повідомлення про прийняття рішення про примусове повернення громадянина ОСОБА_2 Рішення про примусове повернення ОСОБА_2 супроводжувалось забороною подальшого в'їзду в Україну строком на три роки до 31.01.2020 року. Громадянин ОСОБА_2 31.01.2017 року отримав другий примірник рішення про його примусове повернення та зобов'язався виїхати за межі України не пізніше 01.03.2017 року.

Статтею 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засаді змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 16 КУпАП передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність на загальних підставах.

Згідно з ч. 4 ст. 50 КАС України, іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства, зокрема, про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України.

Законом України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Як вбачається із положень ст. 26 ЗУ „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

З огляду на вищенаведене позивачем прийнято рішення про примусове повернення відповідача за межі України від 31.01.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЗУ „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

В судовому засіданні встановлено, що вищевказане рішення про примусове повернення відповідача за межі України відповідач на даний час не виконав, доказів перетину кордону України відповідачем матеріали справи не містять.

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Щодо громадянина Королівства Марокко ОСОБА_2 обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та унеможливлюють примусове видворення за межі території України не встановлено. Також не встановлено обставин, відповідно до яких на відповідача поширюється дія Закону України „Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Крім того, відповідач не звертався до Управління Державної міграційної служби у Запорізької області з заявою про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлені судом обставини, а саме відсутність у відповідача близьких родичів на території України, власного житла, постійного законного джерела існування, дозволу на працевлаштування, порушення Законодавства України та притягнення до адміністративної відповідальності, свідчать про те, що останній порушив вимоги ст.ст. 4, 9, 16 Закону України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та, відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 цього Закону підлягає примусовому видворенню, оскільки є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилиться від самостійного та добровільного залишення території України, оскільки з 10.11.2013 року до теперішнього часу громадянин Королівства Марокко ОСОБА_2 на Батьківщину не відбув.

Враховуючи викладене, суд приходить вважає встановленим той факт, що іноземний громадянин ОСОБА_2 знаходиться на території України незаконно, ухиляється від виїзду з України, законних підстав перебування його на території України судом не встановлено, у зв'язку з чим суд вважає заявлені позовні вимоги законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 183-7 КАС України, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти рішення, зокрема, затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Такі заходи також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців до завершення цієї процедури.

З наданих суду матеріалів адміністративного позову вбачається, що Відповідачем ОСОБА_2 було порушено законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та надані Позивачем докази підтверджують, що він ухиляється від виїзду за межі України.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав вважати, що рішення про примусове видворення може бути не виконане, через загрозу втечі громадянина ОСОБА_2 А, який не має постійного місця перебування/проживання, встановити його місце проживання неможливо, крім того, є підстави вважати, що громадянин ОСОБА_2 може перешкоджати проведенню процедури примусового видворення, оскільки відсутність у іноземця паспортного документу, який відповідачем було втрачено, унеможливлює виконанняя рішення про примусове видворення у зв'язку з неможливістю перетину кордону.

У зв'язку з цим, з метою попередження ухилення ОСОБА_2 від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджання проведенню процедури видворення та ризику його втечі, Громадянин Королівства Марокко ОСОБА_2 підлягає затриманню з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Згідно ч. 2 ст. 256 КАС України, суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в постанові звернути до негайного виконання постанову про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, звільненого від сплати судового збору відповідно до п. 13 ст. 183-7 КАС України, а також за відсутності витрат позивача - суб'єкта владних повноважень, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись Законом України „Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", ст.ст. 18, 162, 183-5, 256 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до громадянина Королівства Марокко ОСОБА_2 про примусове видворення - задовольнити.

Затримати громадянина Королівства Марокко ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та помістити його до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Примусово видворити за межі України громадянина Королівства Марокко ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Королівства Марокко, НОМЕР_1, виданий 18.08.2016 року Посольством Королівства Марокко у м. Києві.

Допустити негайне виконання постанови суду.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги в п'ятиденний строк з дня проголошення постанови. Оскарження постанови не зупиняє її негайного виконання.

Суддя: В.В. Калюжна