Справа № 2-а-2497/11
Суддя: Луняченко В. О.
Дата ухвалення: 2011-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

_____________________________________________________________________________Справа№ 2-а-2497/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2011 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді Луняченка В.О.

за участю секретаря Жімбріу Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора ДПС 4-взводу ВДАІ м. Одеси при УДАІ УМВС України в Одеській області сержанта ОСОБА_2, третя особа: УДАІ УМВС України в Одеській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

06.05.2011 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача інспектора ДПС 4-взводу ВДАІ м. Одеси при УДАІ УМВС України в Одеській області сержанта ОСОБА_2, третя особа УДАІ УМВС України в Одеській області про скасування постанови серії ВН1№042294 від 28.04.2011 року посилаючись на те, що 28.04.2011 року він був безпідставно притягнутий до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП та підтверджений штрафу у розмірі 255 грн. за протоколом про адміністративне правопорушення, складеними відповідачем незаконно.

Під час судового розгляду позивач адміністративний позов підтримав у повному обсязі та просить суд його задовольнити.

Відповідач інспектор ДПС 4-взводу ВДАІ м. Одеси при УДАІ УМВС України в Одеській області сержант ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення.

Представник третьої особи - УДАІ ГУМВС України в Одеській області у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що співробітником ДАІ був правомірно складений протокол та постанова про адміністративне правопорушення відносно позивача, який не надав переваги у русі пішоходу, який переходив проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу, не зменшуючи швидкість руху, що є грубим порушенням вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ч.1 ст. 122 КУпАП. у зв`язку з чим, вищевказаний процесуальний документ не підлягає скасуванню.

Суд, вислухавши думку, доводи та пояснення учасників судового розгляду, ознайомившись з матеріалами справи та наданими доказами к яким відноситься також відео носій, вважає адміністративний позов позивача не підлягаючим задоволенню, на підставі встановлена фактичних обставин по справі.

Правовідносини між сторонами по справі є адміністративно-правовими та урегульовані положеннями КАС України та КУпАП.

Як вбачається з наданих позивачем доказів, 28.04.2011 року позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про накладення штрафу, з яких вбачається, що така відповідальність у позивача настала внаслідок порушення п. 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, що він 28.04.2011 року, керуючи автомобілем марки ВАЗ 2108, державний номер НОМЕР_1, рухався по проспекту Маршала Жукова в м.Одесі та не надав перевагу в русі пішоходу, який переходив проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу.

Відповідно до ст. 245, 276, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин кожної справи та дотримання процесуального порядку розгляду справи.

Так, з копії протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що при розгляді справи відповідачем були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Кодексом України про адміністративні правопорушення визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що ухвалюються в конкретній адміністративній справі а також визначається компетенція осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення.

З письмових пояснень позивача вбачається, що він своєї вини у скоєні правопорушення не визнає, оскільки його не вчиняв, та не згоден з оцінкою його дій інспектором.

Обставини, на які посилається позивач по справі, не є суттєвими порівняно з порушенням ПДР, а також є голослівними та нічим не підтвердженими, необґрунтованими, у звязку з чим суд переконаний, що позивачем по справі, дійсно, були порушенні Правила дорожнього руху, оскільки на перехресті на пішохідному переході він, не пропустивши пішохода, не зупинившись, продовжив дорожній рух, чим злісно порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до п. 18.1 Правил дорожнього руху України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року водій транспортного засобу, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходяться пішоходи, повинен зменшити швидкість, а при необхідності зупинитися, щоб надати дорогу пішоходам, для яких може бути створено перешкоду чи небезпеку.

Суд надає правову оцінку даного пункту Правил дорожнього руху України і вважає, що вимога даного пункту Правил встановлює першочергове право пішоходів на перехід проїзної частини, при цьому на регульованих перехрестях - лише на сигнал світлофора або регулювальника, що дозволяє рух. Таким чином, суд доходить до переконання, що транспортні засоби повинні проїзжати пішохідні переходи за правилами, встановленими відповідним розділом Правил дорожнього руху.

Таким чином не надання пішоходу переваги у русі при проїзді пішохідних переходів є спеціальною нормою по відношенню до загальної норми правил проїзду перехресть і тому має застосовуватися відповідальність за порушення спеціальної норми - в даному випадку за порушення правил проїзду пішохідних переходів.

Доводи позивача по справі про те, що він заздалегідь бачив як пішохід підійшов до переходу та вступив саме на перехід безпосередньо перед перетинанням автомашиною позивача цього переходу, у звязку з чим у позивача було відсутня можливість загальмувати перед переходом, не приймається судом до уваги так як суперечать вимогам ПДД України, і лише свідчать про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Суд вважає, що дії позивача, які дійсно порушили ПДР, правильно були кваліфіковані відповідачем по ст. 122 ч. 1 КУпАП України з накладанням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що приймаючи постанову про адміністративне правопорушення, відповідач - інспектор відділу ДАІ м. Одеси, виконав повноту і всебічність при з'ясуванні всіх обставин справи, а відповідно дав їм належну оцінки, внаслідок чого зробив висновок про накладання на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Суд, виконавши всі вимоги адміністративно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

На підставі вищевикладеного та відповідно до ст. 293 КУпАП, суд, як орган, що розглядає адміністративний позов (скаргу або протест) на постанову по справі про адміністративне правопорушення, перевіривши законність і аргументованість винесеної постанови, прийшов до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у відношенні позивача підлягає залишенню без змін, а адміністративний позов без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 8, 9, 17, 19, 159-163, 167, 171-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора ДПС 4-взводу ВДАІ м. Одеси при УДАІ УМВС України в Одеській області сержанта ОСОБА_2, третя особа: УДАІ УМВС України в Одеській області про скасування постанови серії ВН1№042294 у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова суду у справах з приводу рішення, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Луняченко В. О.