Справа № 826/7489/16
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/7489/16

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

УХВАЛА

Суддя Вищого адміністративного суду України Цвіркун Ю. І., розглянувши

касаційну скаргу Державної фіскальної служби України

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.11.2016 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2017 року

у справі № 826/7489/16

за позовом Приватного підприємства «Фінтер Груп»

до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві,

Державної фіскальної служби України

про визнання протиправними дій та зобов’язання вчинити певні дії,

встановив:

Державна фіскальна служба України подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.11.2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2017 року у справі № 826/7489/16, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 06.04.2017 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення встановлених недоліків касаційної скарги.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 15.05.2017 року скаржнику продовжено строк для усунення встановлених недоліків касаційної скарги.

Скаржник, на виконання вимог ухвали, усунув вказані недоліки касаційної скарги.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.11.2016 року у справі № 826/7489/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2017 року, позов задоволено. Визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві з розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів від 03.03.2016 року № 3, укладеного між Приватним підприємством «Фінтер Груп» та Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві. Зобов’язано Державну податкову інспекцію у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві вважати прийнятими податкову декларацію Приватного підприємства «Фінтер Груп» з податку на додану вартість за квітень 2016 року, розрахунок коригування сум податку на додану вартість (Д1) за квітень 2016 року, розшифровки податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) за квітень 2016 року днем їх фактичного отримання – 01.05.2016 року. Зобов’язати Державну фіскальну службу України вважати прийнятою податкову накладну Приватного підприємства «Фінтер Груп» від 27.04.2016 року № 7 днем її фактичного отримання – 27.04.2016 року.

Приймаючи рішення на користь позивача, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку, що дії контролюючого органу щодо неприйняття податкової декларації позивача за звітний період є протиправними.

Відповідно до положень пункту 5 частини п’ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити обґрунтування щодо помилкового та/або неправильного застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті – аргументацію того, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що між Приватним підприємством «Фінтер Груп» та Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві укладено договір № 3 про визнання електронних документів від 03.03.2016 року.

01.05.2016 року Приватним підприємством «Фінтер Груп» направлено на адресу контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2016 року, розрахунок коригування сум ПДВ (Д1) за квітень 2016 року, розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) за квітень 2016 року, а також 27.04.2016 направлено податкову накладну від 27.04.2016 № 7, які не були прийняті із зазначенням - можливого розірвання договору про визнання електронної звітності.

Порядок подання податкової декларації до органів державної податкової служби регулюється статтею 49 Податкового кодексу України.

Пунктами 49.8, 49.9 статті 49 Податкового кодексу України визначено, що прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Згідно пункту 49.10 статті 49 Податкового кодексу України відмова посадової особи органу контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

Пунктом 49.11 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Положеннями пункту 49.13 статті 49 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Підставою для розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів від 03.03.2016 № 3 слугувало те, що позивач за податковою адресою не знаходиться та в порушення пункту 42.3 статті 42 Податкового кодексу України не повідомив про це контролюючий орган.

На підтвердження вказаного, представником контролюючого органу надано копію повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням від 25.04.2016 року № 4130/26-55-08-01-14, згідно з яким останнім повідомлено державного реєстратора про відсутність Приватного підприємства «Фінтер Груп» за місцезнаходженням.

Судами встановлено, що згідно копії витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 27.04.2016 року та 01.05.2016 року, тобто на момент направлення досліджуваної податкової звітності, місцезнаходження Приватного підприємства «Фінтер Груп» визначено місто Київ, вулиця Івана Кудрі, 38, що відповідає адресі останнього, зазначеній у договорі про визнання електронних документів від 03.03.2016 року № 3.

Питання встановлення місцезнаходження (місця проживання) платників податків врегульовано розділом XII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року № 1588.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що будь-яких доказів на підтвердження дотримання Державною податковою інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві передбаченої Порядком № 1588 процедури не надано (доказів проведення роботи із з'ясування фактичного місця розташування (місцезнаходження, місця проживання) платника податків, відповідальних та пов'язаних осіб).

Тому у контролюючого органу були відсутні підстави для розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів від 03.03.2016 року № 3, укладеного з позивачем.

З урахуванням того, що підставою для неприйняття податкової декларації позивача з податку на додану вартість за квітень 2016 року, розрахунку коригування сум податку на додану вартість (Д1) за квітень 2016 року, розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) за квітень 2016 року, а також податкової накладної від 27.04.2016 № 7, слугував факт розірвання Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів позивача від 03.03.2016 року № 3, останні визнано судами прийнятими днем їх фактичного отримання 27.04.2016 року – Державної фіскальною службою України та 01.05.2016 року – Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Отже, враховуючи зміст даної касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, є підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки скаржник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213-214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної фіскальної служби України на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 24.11.2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2017 року у справі № 826/7489/16 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.І. Цвіркун