Справа № 802/141/17-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 червня 2017 р. Справа № 802/141/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука М. В.,

позивача: ОСОБА_1.,

представника відповідача-1: Жолинської В.В.,

представника третьої особи: Данильченка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, Державної казначейської служби України, третя особа, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування перекладу та зобов'язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини про скасування перекладу та зобов'язання вчинити певні дії.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що Європейським судом з прав людини постановлено рішення у справах «ОСОБА_1 та інші проти України» від 17.07.2014 року, «Малахова та інші проти України» від 12.12.2013 року та «Віннік та інші проти України» від 07.11.2013 року, в яких позивач є одним із заявників. Отримуючи вказані рішення на англійській мові, він звертався до доньки, яка володіє англійською мовою за перекладом тексту рішень на українську мову. Отримавши переклад, позивач зрозумів що переклад вказаних рішень здійснений Урядовим уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини є не автентичним, а саме в пункті «в» частини 5 рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_1 та інші проти України» від 17.07.2014 року, у звязку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом, у якому просив:

- позов задовольнити, витребувати у Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини всі три рішення Європейського суду з прав людини у справах «ОСОБА_1 та інші проти України» від 17.07.2014 року, «Малахова та інші проти України» від 12.12.2013 року та «Віннік та інші проти України» від 07.11.2013 року, де ОСОБА_1 є заявником, засвідченні копії та їх автентичні переклади;

- визнати протиправним автентичний переклад Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини здійсненого ним рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_1 та інші проти України» від 17.07.2014 року та його скасувати;

- зобов'язати відповідача здійснити належно автентичний переклад РЄСПЛ у справі «ОСОБА_1 та інші проти України» від 17.07.2014 року та відповідно засвідчивши його в Ін'юрколегії України;

- зобов'язати відповідача за свої кошти розмістити спростування свого оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» про стислий виклад перекладу РЄСПЛ у справі «ОСОБА_1 та інші проти України» від 17.07.2014 року та помістити новий переклад цього рішення в цій же газеті, на тій же сторінці і таким же шрифтом протягом 10 днів з дня набуття судового рішення законної сили;

- зобов'язати відповідача сплатити 300 000 грн. моральної шкоди із розрахунку втраченої позивачем суми пені, як наслідок протиправного перекладу, перерахувавши всю суму в Дитячий будинок м. Вінниці;

Ухвалою суду від 21 лютого 2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвалою суду від 19 квітня 2017 року залучено до участі у справі у якості другого відповідача - Державну казначейську службу України.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача-1 просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов. Зокрема зазначив, що відсутні підстави вважати автентичний переклад у справі «ОСОБА_1 та інші проти України» незаконним, а пояснення, надані дочкою заявника безпосередньо самому ОСОБА_1 без юридичного підтвердження її кваліфікації як перекладача англійської мови, не є належним та допустимим доказом по справі, а тому доводи позивача безпідставні. З огляду на викладене, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Представник відповідача-2 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник третьої особи у судовому засіданні у задоволенні адміністративного позову просив відмовити.

Заслухавши пояснення та доводи осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне.

17.07.2014 року Європейським судом з прав людини прийнято рішення у справі №25663/02 "ОСОБА_1 та інші проти України" (далі - РЄСПЛ), яким передбачено додаткові заходи індивідуального характеру та зобов'язано державу Україну упродовж трьох місяців виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які підлягають виконанню, та виплатити по 2000 євро кожному із заявників (або його правонаступникам), наведених у Додатку, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових та інших витрат плюс будь-які податки, що можуть нараховуватись заявникам на вищезазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу.

10.11.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини із клопотанням про надання копії автентичного перекладу тексту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Віннік та інші проти України».

У відповідь позивача було повідомлено листом від 21.11.2016 року № 7938/ПІ-Я-2196/12.0-1, що відповідно до Порядку засвідчення автентичності перекладів рішень Європейського суду з прав людини українською мовою, затвердженого наказом Мін'юсту від 08.08.2014 року № 1310/5, автентичний переклад рішення Європейського суду складається з тексту автентичного перекладу та копії тексту, з якого було здійснено переклад. Усі сторінки документа нумеруються, а на зворотному боці останньої сторінки документа наклеюється контрольний папірець, де вказується кількість сторінок прописом, підпис, посада, прізвище та ініціали посадової особи, яка здійснила переклад або перевірила автентичність перекладу. Відповідно до статті 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформація на запит надається безкоштовно. Проте у разі, якщо задоволення такого запиту передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. З огляду на те, що обсяг вказаного документа у вищезазначеній справі становить 18 сторінок, тобто більше 10 сторінок, наразі безкоштовне надання його копії є неможливим. У зв'язку з цим, відповідно до вимог Порядку відшкодування фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, розпорядником якої є Міністерство юстиції України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України № 3430/5 від 30.11.2011 року (зі змінами від 18.07.2016 ), позивачу надано рахунок для здійснення оплати рахунку на копіювання вказаного документа. Повідомлено, що після підтвердження повної оплати рахунку, протягом трьох робочих днів буде надано відповідну копію документа.

Крім того повідомлено, що переклади українською мовою рішень Європейського суду щодо України опубліковано на сайті Міністерства юстиції України (http://www.minjust.gov.ua/9329). Повні тексти рішень Європейського суду мовою оригіналу розміщено в інформаційній базі Європейського суду HUDOC.

На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінюючи доводи позивача суд керується та виходить з наступного.

Згідно зі статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду є обов'язковими для виконання Україною.

Згідно положень Порядку засвідчення автентичності перекладів рішень Європейського суду з прав людини українською мовою, затвердженого наказом Мін'юсту від 08.08.2014 року № 1310/5, автентичний переклад рішення Європейського суду складається з тексту автентичного перекладу та копії тексту, з якого було здійснено переклад. Усі сторінки документа нумеруються, а на зворотному боці останньої сторінки документа наклеюється контрольний папірець, де вказується кількість сторінок прописом, підпис, посада, прізвище та ініціали посадової особи, яка здійснила переклад або перевірила автентичність перекладу. Відповідно до статті 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформація на запит надається безкоштовно. Якщо задоволення такого запиту передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Судом з'ясовано, та не заперечувалось позивачем, що обсяг рішення Європейського суду з прав людини у справі «Віннік та інші проти України» становить 18 сторінок, тобто більше 10 сторінок. З огляду на що, згідно положень Порядку засвідчення автентичності перекладів рішень Європейського суду з прав людини українською мовою, безкоштовне надання копій рішення є неможливим. У зв'язку з цим, відповідно до вимог Порядку позивачу було надано рахунок для здійснення оплати рахунку на копіювання вказаного документа. Повідомлено, що після підтвердження повної оплати рахунку, протягом трьох робочих днів буде надано відповідну копію документа. Однак, як вказує відповідач, у своїх письмових запереченнях та не спростовується позивачем, заявником не було здійснено оплату за друк зазначеного рішення, в зв'язку з чим копії йому не надавались.

Суд зауважує, що ОСОБА_1 було повідомлено, що повні тексти рішень Європейського суду мовою оригіналу розміщено в інформаційній базі Європейського суду HUDOC, а їх переклади українською мовою опубліковано на сайті Міністерства юстиції України, що не позбавляло позивача можливості ознайомлення з відповідними рішеннями як на мові оригіналу так і у перекладі на українську мову.

В зв'язку з викладеним, враховуючи положення Порядку засвідчення автентичності перекладів рішень Європейського суду з прав людини українською мовою, позовні вимоги позивача в частині витребування у відповідача-1 рішень Європейського суду з прав людини у справах «ОСОБА_1 та інші проти України» від 17.07.2014 року, «Малахова та інші проти України» від 12.12.2013 року та «Віннік та інші проти України» від 07.11.2013 року, де ОСОБА_1, їх засвідчених копій та їх автентичних перекладів задоволенню не підлягають.

Згідно з положеннями постанови Кабінету Міністрів України Про заходи щодо реалізації Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 31.05.2006 року № 784, Урядовий уповноважений є посадовою особою, на яку покладено повноваження щодо забезпечення представництва України в Європейському суді під час розгляду справ про порушення Конвенції, інформування Комітету міністрів Ради Європи про хід виконання та координації виконання рішень Європейського суду.

Відповідно до частини першої статті 6 вказаного Закону держава, з метою виконання заходів загального характеру, забезпечує переклад та опублікування повних текстів рішень Європейського суду українською мовою.

Положеннями статті 6 Закону передбачено, що автентичність перекладу повних текстів рішень засвідчується Органом представництва.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо реалізації Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 31.05.2006 року № 784, представництво України в Європейському суді з прав людини у разі розгляду питань дотримання нею Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та звітування про хід виконання рішень Європейського суду у справах проти України здійснюється в установленому порядку Міністерством юстиції через Урядового уповноваженого.

Відповідно до пункту четвертого статті 18 Закону, у разі виявлення мовної розбіжності між перекладом та оригінальним текстом суд користується оригінальним текстом.

Із позовної заяви ОСОБА_1 слідує, що підставами для його висновків про те, що переклад вищевказаних рішень Європейського суду з прав людини, здійснений Урядовим уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини є не автентичним, стали стислі рішення ЄСПЛ на рідній мові, переклад яких здійснено його дочкою.

Відповідно до частини першої статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно положень ч. 6 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що з метою виконання заходів загального характеру держава забезпечує переклад та опублікування повних текстів Рішень українською мовою спеціалізованим у питаннях практики Суду юридичним виданням, що має поширення у професійному середовищі правників. Автентичність перекладу повних текстів Рішень засвідчується Органом представництва. Визначення видання, яке здійснюватиме переклад та опублікування повних текстів Рішень, а також замовлення необхідної кількості примірників видання з метою забезпечення судів, органів прокуратури, юстиції, внутрішніх справ, служби безпеки, установ виконання покарань, інших зацікавлених суб'єктів провадяться на конкурсній основі Органом представництва.

Суд зауважує, що переклад рішення Європейського суду у справі «Яворовенко та інші проти України» було здійснено працівником Секретаріату Урядового уповноваженого ОСОБА_6, якому відповідно до диплому НОМЕР_1 присвоєно кваліфікацію вчителя англійської, німецької мов та зарубіжної літератури.

Таким чином, пояснення надані дочкою заявника ОСОБА_1, без юридичного підтвердження її кваліфікації як перекладача англійської мови, не є належним та допустимим доказом по справі.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про неаргументованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо протиправності автентичного перекладу Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_1 та інші проти України» від 17.07.2014 року. З огляду на викладене, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування автентичного перекладу задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача здійснити належно автентичний переклад РЄСПЛ у справі «ОСОБА_1 та інші проти України» від 17.07.2014 року та відповідно засвідчивши його в Ін'юрколегії України та зобов'язання відповідача за свої кошти розмістити спростування свого оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» про стислий виклад перекладу РЄСПЛ у справі «ОСОБА_1 та інші проти України» від 17.07.2014 року та помістити новий переклад цього рішення в цій же газеті, на тій же сторінці і таким же шрифтом протягом 10 днів з дня набуття судового рішення законної сили, є похідними від позовної вимоги про визнання протиправним та скасування автентичного перекладу, а тому також задоволенню не підлягають.

Стосовного позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання відповідача сплатити 300 000 грн. моральної шкоди із розрахунку втраченої позивачем суми пені, як наслідок протиправного перекладу, перерахувавши всю суму в Дитячий будинок м. Вінниці, суд зазначає наступне.

Згідно резолютивної частини рішення Європейського суду з прав людини у справі «ОСОБА_1 та інші проти України» від 17.07.2014 року, держава протягом трьох місяців зобов'язана була сплатити заявнику 2000 справедливої сатисфакції, які мали бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу, та виконати рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 року, від 16.10.2006 року, від 06.04.2007 року, а також рішення Ленінського районного суду Вінниці від 28.03.2006 року та від 27.11.2006 року.

Виконання рішень Європейського суду в частині виплати справедливої сатисфакції та в частині виконання рішень національного суду, що стали підставою для винесення Європейським судом рішення, належить до компетенції Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України справедлива сатисфакція у розмірі 32 603,10 грн. (еквівалент 2000 євро) була перераховапа заявнику платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 02.10.2014 року № 7141, тобто до закінчення тримісячного строку, наданого Європейським судом для виконання рішення.

Згідно листа-роз'яснення Департаменту виконання рішень Європейського суду Генерального директорату з прав людини Ради Європи від 16.10.2015 року №DG1/GM/FC/OD/VK/OO пеня, вказана у резолютивній частині рішення Європейського суду застосовується до справедливої сатисфакції, присудженої Європейським судом, і є такою, що не застосовується до будь-яких сум, що мають бути стягнені внаслідок невиконання національних судових рішень.

На підставі викладеного, 13.09.2016 року головним державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження щодо виконання рішення Європейського суду у справі «ОСОБА_1 та інші проти України» в частині заяви ОСОБА_1М, в якій зазначено, що вказане рішення Європейського суду виконано фактично у повному обсязі згідно з виконавчим документом.

Крім того, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 31.10.2016 року у справі № 802/1462/16-а, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.12.2016 року, заяву ОСОБА_1 стосовно оскарження зазначеної постанови про закінчення виконавчого провадження, було залишено без задоволення.

Згідно із пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За змістом вимог п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позивачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про завдання йому моральних та фізичних страждань Урядовим уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини, отже, підтверджуючих фактів заподіяної позивачеві моральної чи фізичної шкоди, страждань або втрат немайнового характеру не встановлено, а відтак, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди на користь позивача.

Згідно зі статтею 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ст. 86 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів/підстав, позовній вимоги задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо судових витрат у справі, суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору. А тому при подачі позову до суду судовий збір не сплачувався.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

У задоволені адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович