Справа № 826/21703/15
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Степанюка А. Г.,

за участю секретаря Видмеденко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.02.2017, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 щодо внесення змін до Державного реєстру іпотек, реєстраційний номер обтяження 7682201, про заміну умов обтяження квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Просив зобов'язати скасувати запис у Державному реєстрі іпотек, реєстраційний номер 7682201 від 10.11.2012 20:48:55, про заміну умов обтяження квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.02.2017 позов задоволено частково.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, третя особа подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Також апеляційну скаргу подано позивачем в частині відмовлених позовних вимог, просив позов задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання з'явився позивач, підтримала свою апеляційну скаргу, просила задовольнити позов у повному обсязі. Щодо апеляційної скарги третьої особи заперечувала.

Інші учасники процесу, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши матеріали справи та доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача станом на час прийняття оскаржуваного рішення були відсутні повноваження для вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації обтяження згідно договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року в контексті Закону №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 04.08.2008 між позивачем та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір №2619/0808/71-067, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у розмірі 150000,00 доларів США на строк по 04.08.2034, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі.

04.08.2008 між ВАТ «Сведбанк» та позивачем укладено іпотечний договір, яким відповідно до п.1 договору забезпечено належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя.

Пунктом 2 вказаного договору на забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: квартира №150, у будинку під номером 17 по проспекту Перемоги у місті Києві.

04.08.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В. за №7681661 накладена заборона на нерухоме майно: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В подальшому, між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., відповідно до умов якого ПАТ «Сведбанк» продав (відступив) права вимоги та передав їх, а ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних договорах, у тому числі по договору від №2619/0808/71-067 від 04.08.2008.

В подальшому, 07.11.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, прийнято рішення про реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою та здійснено заміну іпотекодержателя з ПАТ «Сведбанк» на ПАТ «Дельта Банк», за наслідками чого, до Державного реєстру іпотек внесено відповідні зміни.

Викладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду не погоджуючись з оскаржуваним записом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» 05.06.2013 №898-IV (далі - Закон №898-IV, у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, зокрема, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду (ч. 1 ст.3 Закону №898-IV).

Ст. 24 Закону України «Про іпотеку» визначено порядок відступлення прав за іпотечним договором.

За змістом вказаної правової норми відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №898-IV обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно. Державна реєстрація здійснюється особою, на яку відповідно до законодавства покладені функції щодо державної реєстрації обтяжень нерухомого майна іпотекою на підставі повідомлення іпотекодержателя (ч.2 ст.4 Закону №898-IV).

Відносини, які виникли у сфері проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, їх обтяжень та створення умов для функціонування ринку нерухомого майна регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року (далі - Закон № 1952-IV).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв (ч. 5 ст. 3 Закону № 1952-IV).

Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 1952-IV передбачено, що у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Апелянт посилається на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2004 №410 було затверджено Тимчасовий порядок державної реєстрації іпотек (далі - Порядок), п.5 якого передбачено, що державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою може здійснюватися будь-яким реєстратором.

Однак, відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 3 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Матеріалами справи підтверджується, що 10.11.2012 на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 внесені зміни до державного реєстру іпотек шляхом заміни іпотекодержателя нерухомого майна: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження 7682201).

Враховуючи, що відповідач не вчиняв жодної з перелічених у статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріальних дій з об'єктом нерухомості, зокрема, не посвідчував договір купівлі-продажу прав вимоги за іпотечним договором від 25.05.2012 року, то відповідач не мав передбачених законодавством підстав здійснювати функції державного реєстратора щодо цього майна.

Тобто, відповідні нотаріальні дії та державна реєстрація прав та їх обтяжень була проведена різними нотаріусами та в різний час.

Станом на час прийняття оскаржуваного рішення у відповідача були відсутні повноваження для вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації обтяження згідно договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року в контексті Закону №1952-IV.

На час вчинення дій, відповідач повинен був відповідно до п.5-5 ч.1 ст.24 Закону №1952-IV відмовити у державній реєстрації прав та їх обтяжень, так як, зокрема, заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію.

При цьому, ч. 2 ст. 24 Закону № 1952-IV передбачає, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Тобто наведена частина статті передбачає обов'язок відповідача приймати рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень за наявності на це підстав, зокрема передбачених наведеною вище ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV.

Норми абз. 3 ч. 5 ст. З, ч. 9 ст. 15 Закону № 1952-IV мають імперативний характер і підлягають обов'язковому виконанню, а тому колегія суддів відхиляє доводи, викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що в чинному законодавстві України відсутні імперативні норми, які б зобов'язували проводити державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень лише тим нотаріусом, яким вчинено нотаріальну дію одночасно з її вчиненням.

Нотаріус, при здійсненні ним функцій державного реєстратора прав, позбавлений можливості на власний розсуд обирати інший спосіб поведінки, при наявності підстав для відмови у проведенні державної реєстрації прав та їх обтяжень, передбачених статтею 24 Закону № 1952-IV. Проведення нотаріусом, як державним реєстратором, державної реєстрації прав та їх обтяжень, за наявності передбачених Законом № 1952-IV підстав для відмови у її проведенні є протиправною.

Аналогічної позиції дотримується Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 02.02.2016 по справі №821/2070/15-а, від 05 липня 2016 року по справі № 826/2190/15.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що чинним законодавством встановлена процедура прийняття відповідних рішень державними реєстраторами, відтак, суд не може підміняти цю процедуру та орган, до компетенції якого віднесено прийняття відповідних рішень, та не може втручання в дискрецію суб'єкта владних повноважень.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Вказана позиція підтверджується постановою ВАСУ від 04.08.2016 у справі № 808/7177/14.

Враховуючи, що відповідачем не було надано належних доказів наявності підстав для вчинення оскаржуваних дій, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно протиправності дій приватного нотаріуса ОСОБА_3 щодо внесення змін до Державного реєстру іпотек, реєстраційний номер обтяження 7682201, про заміну умов обтяження квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Решта обставин та доказів, на які посилаються апелянти у своїх скаргах, були належним чином досліджені судом першої інстанції та їм також надано правильну правову оцінку.

Доводи, наведені в апеляційних скаргах, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегією суддів відхиляються.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно часткового задоволення позовних вимог, через що постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7 колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.02.2017 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, за участю третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.02.2017 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів, з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено 13.06.2017.

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Василенко Я.М.