Справа № 820/7156/16
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

12 червня 2017 р. №820/7156/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Тітова О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Костіної А.В.,

представника позивача - Пазаніної Г.С.,

представника позивача - Богусловської М.В.,

представника позивача - Єгорова С.О.,

представника позивача - Тараніка Ю.В.,

представника відповідача - Сосіної І.О.,

представника прокуратури - Фещенко В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" до Державної екологічної інспекції в Харківській області за участю Харківської місцевої прокуратури № 2 про визнання незаконними дій та скасування припису,

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Харківський коксовий завод" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати незаконним дії Державної екологічної інспекції в Харківській області щодо проведення перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод", за результатами якої складено акт №522/01-04/03-09;

- скасувати припис Державної екологічної інспекції у Харківській області №60/03-09 від 06.10.2016.

В обґрунтування позову зазначив, що дії відповідача з проведення перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства є неправомірними та такі, що порушують вимоги чинного законодавства України. Висновки, викладені в акті № 522/01-04/03-09 щодо перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства відносно ПРАТ "Харківський коксовий завод" не відповідають дійсності, порушують права та законні інтереси. Так само, вважає незаконним припис № 60/03-09 від 06.10.2016 року. На підставі викладеного, просив суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, вказав на обґрунтованість та законність дій відповідача, а тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник Харківської місцевої прокуратури № 2 в судовому засіданні також заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав викладених в запереченнях.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Згідно з п.1 «Положення про державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі», затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 04.11.2011 р. №429 (далі - Положення) Державна екологічна інспекція в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, який діє у складі Держекоінспекції України і їй підпорядковується.

На підставі п.4.2 Положення, Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами-нерезидентами вимог природоохоронного законодавства.

Пунктом 6.4 Положення встановлено, що Держекоінспекція для виконання покладених на неї завдань має право проводити перевірки з питань, що належать до її компетенції, видавати за їх результатами обов'язкові для виконання приписи, розпорядження.

Отже, складання актів перевірки та викладення в актах перевірки висновків є правом Держекоінспекції, як спеціально уповноваженого органу.

Судом встановлено, що на підставі ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 4,5,7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», наказу від 09 вересня 2016 року за №522/01-04 в термін з 12.09.2016року по 30.09.2016 року Держекоінспекція проводила планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства в діяльності ПрАТ «Харківський коксовий завод», за результатами якої складено акт №522/01-04/03-09 (а.с.14-56).

Статтею 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено, що За результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю), у разі виявлення порушень вимог законодавства, складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); вид заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім'я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Як вбачається з матеріалів справи, Держекоінспекцією за результатами планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства у діяльності ПрАТ «Харківський кокосовий завод» складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 522/01-04/03-09 від 30.09.2016, який підписаний директором ПрАТ «Харківський коксовий завод» ОСОБА_7 із зауваженнями.

Відповідно до ч.7 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

На виконання вказаної норми та враховуючи виявлені Держекоінспекцією під час проведення перевірки порушення природоохоронного законодавства під час здійснення господарської діяльності ПрАТ «Харківський коксовий завод», відповідачем винесено припис від 06.10.2016 року за № 60/03-09.

Позивач не погодився з висновками акту перевірки № 522/01-04/03-09 від 30.09.2016 року та винесеним відповідачем приписом від 06.10.2016 року за № 60/03-09 звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Щодо твердження позивача, що ПрАТ "Харківський кокосовий завод" дотримуються вимог висновку державної екологічної експертизи то 24.02.2006 року №112 робочого проекту реконструкції коксової батареї № 4- бис, в частині типу УБВК, суд зазначає наступне.

Відносини в галузі екологічної експертизи регулюються Законом і України «Про екологічну експертизу», Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища» та іншими актами законодавства України.

Статтею 29 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що висновок державної екологічної експертизи є обов'язковим для виконання.

Статтею 32 Закону України «Про екологічну експертизу» встановлено, що замовники екологічної експертизи зобов'язані: виконувати вимоги висновків екологічної експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи, на перевірку представлений розділ ОВНС (корегування) робочого проекту реконструкції комплексу косової батареї № 4-бис, виконаний Державним підприємством «Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості «Діпрококс» у 2004 році.

Проект отримав позитивний висновок державної екологічної експертизи від 24.02.2006 року №112. Згідно висновку державної екологічної експертизи від 24.02.2006 №112 передбачено встановлення двохступеневої сухої очистки від пилу при видачі коксу з коксових батарей.

Однак на підприємстві встановлена інша система безпильової видачі коксу, оскільки згідно акту приймання в експлуатацію від 25.08.2006, затвердженого директором АТЗТ «Харківській коксовий завод» 26.08.2006 та відповідної проектно-технічної документації на дверізнімальній машині коксової батареї № 4-біс встановлено локальну УБВК, яка працює за принципом пилоподавлення, що суперечить вказаному висновку.

Відповідно до акту перевірки №522/01-04 проектно-технічна документація на локальну УБВК, яка працює за принципом пилоподавлення, на державну екологічну експертизу не надавалася, в зв'язку з чим реалізація проекту реконструкції комплексу коксової батареї № 4-біс на АТЗТ «Харківський коксовий завод» (а не всього підприємства в цілому), відповідно до висновку державної екологічної експертизи від 24.02.2006 № 112 здійснена не в повному обсязі в частині природоохоронних заходів та з відхиленням від проекту.

Таким чином, в ході перевірки правомірно встановлено недотримання вимог висновку державної екологічної експертизи від 24.02.2006 року №112 робочого проекту реконструкції коксової батареї № 4-бис, в частині типу УБВК, чим порушено вимоги ст.ст. 13, 39 Закону України «Про екологічну експертизу», що і відображено у акті перевірки № 522/01-04/03-09 від 30.09.2016.

Також в акті перевірки № 522/01- 04/03-09 від 30.09.2016 зазначено порушення щодо відсутності позитивного висновку державної екологічної експертизи на устаткування, а саме на котли ДКВ-10/13 потужністю 9,2 МВт кожний та один котел ДКВР-20/13 потужністю 18,4 МВт, з чим не погоджується позивач.

Матеріалами справи встановлено, що під час перевірки Держекоінспекцією виявлено що в енергоцеху ПрАТ «Харківський кокосовий завод» здійснюється виготовлення пару для потреб заводу. В експлуатації цеху знаходяться три котла ДКВ-10/13 потужністю 9,2 МВт кожний та один котел ДКВР-20/13 потужністю 18,4 МВт, який знаходиться в резерві.

Статтею 13 Закону України «Про екологічну експертизи» встановлено, що здійснення державної екологічної експертизи є обов'язковим для видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку. Перелік видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку (808-2013-п), встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, і центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2013р. № 808 «Про затвердження переліку видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку» до переліку видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку входить устаткування для виробництва пари і гарячої води тепловою потужністю 200 кВт і більше з використанням органічного палива.

На підставі викладеного та в порядку ст.ст. 13,39 Закону України «Про екологічну експертизу» вказане обладнання підлягає екологічній експертизі, що і відображено у акті перевірки № 522/01-04/03-09 від 30.09.2016.

В адміністративному позові позивач в обґрунтування законності своїх дій посилається на наявність позитивного висновку державної екологічної експертизи від 24.02.2006 року №112.

Однак, суд зазначає, що зазначений висновок надавався на реконструкцію частини виробництва ПрАТ «Харківський коксовий завод» (реконструкцію комплексу коксової батареї № 4-бис), тобто державна екологічна експертиза проводилась лише по реконструкції комплексу коксової батареї № 4-бис, а не в цілому по підприємству, до складу якого входить і парокотельня. Таким чином, позитивний висновок державної екологічної експертизи від 24.02.2006 року №112 надавався лише на реконструкцію комплексу коксової батареї № 4-бис.

Виходячи з вищевикладеного, Держекоінспекцією був правомірно зроблений висновок про відсутність позитивного висновку державної екологічної експертизи на устаткування, а саме: котли ДКВ-10/13 потужністю 9,2 МВт кожний та один котел ДКВР-20/13 потужністю 18,4 МВт.

Щодо тверджень позивача, що ПрАТ «Харківський кокосовий завод» не порушує п. 2.3 вимог дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами ПРАТ «Харківський коксовий завод» від 07.11.2012 № -236, в частині видачі кокосу з коксових батарей №№1,23 без використання УБВК, оскільки, як на думку позивача, УБВК встановлена на кокосовій батареї №4-бис, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» до обов'язків підприємств, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан входить: вжиття заходів щодо зменшення обсягів викидів забруднюючих речовин і зменшення впливу фізичних факторів; здійснення організаційно-госірдарських, технічних та інших заходів щодо забезпечення виконання вимог, передбачених дозволами та викиди забруднюючих речовин.

Так, наказом Міністерства промислової політики України № 305 від 05.07.2002 року затверджені «Правила технічної експлуатації коксохімічних підприємств», пунктом 7.74 якого встановлена заборона щодо експлуатації батарей при непрацюючій установки безпильової видачі коксу.

Пунктом 1 наказу Міністерства промислової політики України №387 від 14.10.2005 року затверджене «Положення про технічне обслуговування устаткування коксохімічних підприємств». Відповідно до вказаного наказу, для коксохімічних підприємств України організація, порядок і склад заходів щодо ТО устаткування регламентуються такими нормативними документами, зокрема Правилами технічної експлуатації (далі - ПТЕ) коксохімічних підприємств, затвердженими наказом Міністерства промислової політики України від 05.07.2002 N 305, ПТЕ окремих видів устаткування (п. 1.6.3 наказу).

Також, наказом Міністерством охорони навколишнього природного середовища України 29.09.2009 № 507 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 жовтня 2009 р. за № 965/16981 затверджені «Технологічних нормативів допустимих викидів забруднюючих речовин від коксових печей».

Пунктом 1 вказаного наказу встановлено, що коксова батарея - агрегат для виробництва коксу, до якого входять розташовані у ряд камери коксування (коксові печі) із системою обігріву.

Розділом IV наказу Міністерством охорони навколишнього природного середовища України 29.09.2009 № 507, встановлені - Умови експлуатації коксових печей, а розділом II - Поточні технологічні нормативи допустимих викидів забруднюючих речовин для існуючих установок.

Пунктом 1 розділу IV наказу Міністерством охорони навколишнього природного середовища України 29.09.2009 № 507 затверджено, що коксохімічні підприємства з метою обмеження викидів забруднюючих речовин при експлуатації технологічного устаткування мають дотримуватися умов, визначених пунктами 2-10 цього розділу.

Так, у пункті 4 вказаного розділу зазначено, що коксові батареї обладнуються установками для локалізації газів від видачі коксу з подальшою подачею їх в систему очищення викидів від речовин у вигляді суспендованих твердих частинок. Обов'язковим є забезпечення стаціонарними установками безпилової видачі коксу коксових батарей після реконструкції, модернізації або будівництва нових коксових батарей з ефективним очищенням викидів від пилу в рукавних фільтрах або в інших установках.

Актом перевірки № 522/01-04/03-09 зафіксовано, що інвентаризація викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря ПРАТ «Харківський коксовий завод» проведена в 2011 році ДП «УХІН». Складено інвентаризацію інструментальними вимірами та розрахунковими методами. Згідно матеріалів звіту з інвентаризації на підприємстві нараховується 77 стаціонарних джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, з них організованих - 44, неорганізованих -33, оснащених УОГ - 7.

З матеріалів справи вбачається, що на перевірку представлені документи, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами ПРАТ «Харківський коксовий завод», розроблені ДП «УХІН» в 2012 році.

Далі, на підставі зазначених матеріалів позивачем отриманий дозвіл на викиди забруднюючих в атмосферне повітря від 07.11.2012 № -236, виданий Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Харківській області, терміном дії до 07.11.2017.

При визначені параметрів викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від джерела викиду № 202 (до складу якого входять коксові батареї №№1,2,3,4-бис) використовувались дані «Показників емісії (питомі викиди) забруднюючих речовин в атмосферне повітря АТЗТ «Харківський коксовий завод», розроблених ДП «УХІН» в 2007 році, затверджених Мінприроди України 04.12.2007 (далі - «Показники емісії»).

Відповідно до наданих на перевірку «Показників емісії», джерело № 202 - видача коксу з УБВК. Однак, в ході перевірки встановлено, що локальна установка безпильової видачі коксу встановлена лише на коксовій батареї № 4-біс. Видача кокосу з печей коксових батарей №№ 1,2,3 здійснюється без використання локальної установки безпильової видачі коксу.

Таким чином, викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря при видачі коксу з печей на коксових батареях №№ 1,2,3 здійснюється без УБВК, що не враховано у дозволі ПРАТ «Харківський коксовий завод» на викиди забруднюючих в атмосферне повітря від 07.11.2012р. № - 236 та є невиконанням його умов, оскільки:

Пункт 2.3 умов дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами ПРАТ «Харківський коксовий завод» від 07.11.2012№ -236 щодо неорганізованих джерел викидів до технологічного процесу коксового цеху викладений в наступній формі: «видача коксу повинна здійснюватися тільки при включеній локальній установці безпильової видачі коксу (УБВК)».

Пункт 2 Умови 1 до технологічного процесу дозволу на викиди від 07.11.2012 № -236 викладений у наступній формі: «суб'єкт господарювання повинен забезпечити контроль за точним дотриманням технологічних регламентів».

Згідно п. 5.2.3 «Постійного технологічного регламенту виробництва коксу в коксовому цеху ПРАТ «Харківській коксовий завод», затвердженого головним інженером підприємства 16.08.2016, для вловлювання пилу, що виділяється при видачі коксових печей, на дверізнімальній машині встановлений пиловловлюючий зонт. Пилогазоповітряна суміш, що виділяється під час видачі коксу, направляється в пиловловлюючий зонт, а потім - в систему очистки від пилу.

Отже, суд зазначає, що висновок про невиконання умов дозволу, а саме п. 2 Умови 1 до технологічного процесу та п. 2.3 вимог дозволу на викиди від 07.11.2012 № -236 щодо неорганізованих джерел викидів до технологічного процесу коксового цеху був зроблений Держекоінспекцією на підставі зазначеного в акті факту про відсутність УБВК на коксових батареях №№1,2,3, а не внаслідок перевищення наднормативних викидів забруднюючих речовин атмосферне повітря, як стверджує Позивач.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що встановлений відповідачем факт порушенням п. 2.3 умов дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами ПРАТ «Харківський коксовий завод» від 07.11.2012 №-236 є законним та правомірним.

Стосовно заперечень позивача із виявленим Держекоінспекцією в ході перевірки порушенням щодо невиконання у встановлений термін заходу по досягненню встановлених нормативів ГДВ та поточних технологічних нормативів допустимих викидів на стаціонарному джерелі викиду № 320, передбаченого дозволом на викиди забруднюючих в атмосферне повітря від 07.11.2012 року. № -236, внаслідок чого з 01.01.2015 ПРАТ «Харківський коксовий завод» здійснюються наднормативні викиди діоксиду сірки на стаціонарному джерелі № 320, чим порушено умови вищевказаного дозволу та вимоги ст.ст. 10 ,11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», суд зазначає наступне.

З пояснень позивача вбачається , що заходи щодо будівництва установки з очищення коксового газу від сірководню відносяться до всіх джерел і передбачають будівництво установки з очищення коксового газу для підприємства, а не окремих установок для окремих джерел, терміни виконання вказаних заходів перенесені дозволом на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами №-236а на 2017 та 2020 роки.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, згідно вищевказаного дозволу внаслідок виконання заходу щодо скорочення викидів забруднюючих речовин, а саме - будівництва установки з очищення коксового газу від сірководню, зниження викидів діоксиду сірки очікується лише на стаціонарних джерелах №№ 207, 401, 402.

Джерело № 320 в заходах по скороченню викидів забруднюючих речовин передбачених дозволом на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами №-236а від 16.12.2014, виданого Міністерством екології та природних ресурсів України взагалі відсутнє.

При цьому на ПрАТ «Харківський кокосовий завод» в наявності діючий дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від 07.11.2012 № -236, виданий Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Харківській області, згідно якого внаслідок виконання заходу щодо досягнення встановлених нормативів ГДВ та поточних технологічних нормативів допустимих викидів, а саме - будівництва установки з очищення коксового газу від сірководню очікуване зниження викидів діоксиду сірки по джерелу викидів № 207 - 83,991 т/рік, по джерелу викидів № 320 - 35,720 т/рік, по джерелу викидів № 401 - 37,224 т/рік, по джерелу викидів № 402 - 3,316 т/рік. Термін виконання - 31.12.2014.

Таким чином, дозволом на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами №-236а від 16.12.2014р. не було перенесено термін, в який повинно відбутись зниження викиду діоксиду сірки по джерелу № 320.

На підставі викладеного та у відповідності до діючого дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від 07.11.12р. № -236 з 01.01.15р. ПрАТ «Харківський коксовий завод» повинен був скоротити викиди діоксиду сірки в атмосферне повітря на джерелі № 320.

Враховуючи викладене, суд вважає правомірним висновок в акті перевірки про допущене в даному випадку порушення з боку позивача, а саме - невиконання у встановлений термін заходу по досягненню встановлених нормативів ГДВ та поточних технологічних нормативів допустимих викидів на стаціонарному джерелі викиду № 320, передбаченого дозволом на викиди забруднюючих в атмосферне повітря від 07.11.12р. № -236, внаслідок чого з 01.01.2015р. ПрАТ «Харківський коксовий завод» здійснюються наднормативні викиди діоксиду сірки на стаціонарному джерелі № 320, чим порушено умови вищевказаного дозволу та вимоги ст.ст. 10,11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря».

Щодо незгоди позивача із виявленими порушеннями, а саме: з порушенням п.4.5. Умов дозволу від 07.11.12р. № -236 до технологічного процесу коксового цеху, суд зазначає наступне.

Згідно п.4.5. Умов дозволу до технологічного процесу коксового цеху коксовий газ, що подається на обігрів печей, повинен відповідати технічним умовам (ТУ У-322-1 -99).

Однак, як зазначає позивач у адміністративному позові, параметри кокосового газу, що використовується ПрАТ «Харківський кокосовий завод» не відповідають параметрам визначених у ТУ У-322- 1-99, у зв'язку з чим підприємством розроблені нові ТУ У 35.2- 0:2015 «Газ коксовий неочищений ПРАТ «ХКЗ», які введені в дію з 01.01.2016.

Таким чином, позивач визнає, що не дотримувався п.4.5. Умов дозволу від 07.11.12р. № -236, що і зазначено в акті перевірки № 522/01-04/03-09 від 30.09.2016.

Відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», підприємства, установи, організації та громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані: здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо.

Статтею 11 вказаного Закону встановлено, що у разі зміни параметрів джерел викидів, їх кількості, кількісного та якісного складу забруднюючих речовин, заходів із зниження їх кількості до зазначених дозволів вносяться зміни.

Однак, будь-які зміни до дозволу від 07.11.2012 № -236 позивачем внесені не були, у зв'язку з чим порушення викладені у акті перевірки № 522/01-04/03-09 від 30.09.2016 щодо порушенням п.4.5. Умов, дозволу від 07.11.12р. № -23 відповідають дійсності та нормам права.

Щодо тверджень позивача, що ПрАТ «Харківський кокосовий завод» не порушує умови дозволу на спеціальне водокористування від 18.11.2015 року Укр. № 04.01-10-690 А/Хар., оскільки вода абонентам передається лише з мережі КП «Харківводоканал», суд зазначає наступне.

Так, Держекоінспекцією на підставі наданих дозвільних документів у сфері спеціального водокористування встановлено та зафіксовано актом перевірки № 522/01-04/03-09 від 30.09.2016, що на балансі та у використанні позивача знаходиться 4 водних свердловини: паспорт свердловини №5475 (№6 бис); паспорт свердловини №Х-26/141 (№1); паспорт свердловини №Х-26/142 (№3); паспорт свердловини №Х-26/143 (№4).

За якісним складом підземна вода свердловини №6-біс - питна, свердловини №№1,3,4 - технічна.

Перевіркою встановлено, що спеціальне водокористування із зазначених свердловин на підприємстві здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування від 18.11.2015р. Укр.№04.01-10-690 А/Хар, з терміном дії до 19.11.2018 року. Метою водокористування є виробничі та господарсько-питні потреби підприємства та передача води абоненту. Ліміт забору підземних вод складає: 1295,67 м3/добу; 472,92 тис. м3/рік.

Відповідно до дозволу на спеціальне водокористування від 18.11.2015р. Укр.№04.01-10-690 А/Хар позивач здійснює передачу води ПрАТ «Термолайф». Аналогічна інформація міститься у п. 12 клопотання про погодження умов і отримання дозволу на спеціальне водокористування для діючих промислових, комунальних, транспортних та інших несільськогосподарських підприємств.

Так, позивачем у вказаному пункті визначено, що здійснюється передача підземної води саме ПрАТ «Термолайф», передача води іншим підприємствам і організаціям не передбачено.

Статтею 44 Водного кодексу України встановлено, що водокористувачі зобов'язані: використовувати воду (водні об'єкти) відповідно до цілей та умов їх надання.

Однак, в порушення вказаної норми кодексу та умов надання дозволу на спеціальне водокористування від 18.11.2015р. Укр.№04.01-10-690 А/Хар, ПрАТ «Харківський коксовий завод» надає послуги з водопостачання питною водою (свердловина 6-біс) також і іншим підприємствам, а саме: ТОВ «АККО», ТОВ «ДСК», ЗАТ «Електрощит», про що свідчать надані під час перевірки наступні договори:

-про надання послуг від 01.07.04 №21/69-04, укладений з ТОВ «ДСК».

-про надання послуг від 01.04.04 №21/70-04, укладений з ТОВ «АККО».

- про надання послуг від 01.04.04 №21/71-04 укладений з ЗАТ "Електрошит».

Крім того, про вказане порушення свідчить лист ПрАТ «Харківський коксовий завод» від 23.09.2016 № 938 відповідно до якого вбачається, що позивачем до ТОВ «АККО» у 2015 році було передано 284 м3 підземної води, з 1 півріччя 2016 року - 33 м3; ТОВ «ДСК» у 2015 році було передано 102 м3 підземної води, за 1 півріччя 2016 року - 32 м3; ЗАТ «Електощит» у 2015 році передано 289 м3 підземної води, за 1 півріччя 2016 року - 193 м3.

Так, дозволом на спеціальне водокористування від 18.11.2015 . Укр № 04.01-10-690 А/Хар використання водопровідної води передбачено е як резервне джерело на аварійний випадок - забір здійснюється з водопроводу міста КП «Харківводоканал».

Відповідно до обґрунтувань потреб у воді для ПрАТ «Харківський коксовий завод», які є складовою частиною матеріалів на отримання дозволу спеціальне водокористування підприємства, вода з водопроводу КП «Харківводоканал» використовується як резервна у випадку аварійної зупинки свердловин і витрачається на потреби санчастини.

Відповідно до зазначених обґрунтувань на прокачку води з мережі КП «Харківводоканал» або на передачу суб'єктам господарювання, вказаним у акті перевірки, використання водопровідної води не передбачено.

Надання послуг з водопостачання підземною питною водою (свердловина 6-біс) підтверджується також технологічною схемою водопостачання ПрАТ «Харківський коксовий завод», нормами водоспоживання і водовідведення ПРАТ «Харківський коксовий завод» розробленими в 2011р. та погодженими Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Харківській області 25.12.2011р. за №05-40-58, а також статистичною звітністю «Звіт про використання води» за формою №2-ТП (водгосп).

Таким чином, порушення викладені у акті перевірки відповідають дійсності та є обґрунтованими.

Щодо тверджень позивача, що до повноважень Держекоінспекції не відноситься перевірка дотримання ПРАТ «Харківський кокосовий завод» рекомендованого експлуатаційного дебіту свердловин №№1, 3,4, суд зазначає наступне.

Відповідно до Положення, Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами: вимог законодавства про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів - щодо наявності та дотримання умов виданих дозволів, установлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих лімітів забору і використання води та скидання забруднюючих речовин використання вод (водних об'єктів) відповідно до цілей та умов їх надання. Держекоінспекція для виконання покладених на неї завдань має перевіряти документи на право спеціального використання природних ресурсів (дозволи, ліцензії, висновки, рішення, ліміти, квоти, погодження, свідоцтва).

Наказом Міністерства екології та природних ресурсів затвердженого 02.10.2012 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 4 жовтня 2012р. за № 1690/22002 «Про затвердження уніфікованих форм актів перевірок дотримання вимог природоохоронного законодавства, що містять перелік питань для здійснення планових заходів державного нагляду контролю затверджена уніфікована форма акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами га небезпечними хімічними речовинами. Вказана форма акту містить перелік питань які підлягають перевірці, зокрема п. 3.2 - умови дозволу на спеціальне водокористування дотримуються.

Суд зазначає, що однією з умов дозволу на спеціальне водокористування від 18.11.2015р. Укр.№04.01-10-690 А/Хар є виконання умов вказаних у висновку Державної служби геології та надр України від 22.10.2015р. №14001/13/10-15, де зазначено, що видобуток підземних вод не повинен перевищувати рекомендованого експлуатаційного дебіту (паспорт свердловин).

Так, відповідно до паспортів свердловин №№1, 3, 4 (№Х-26/141 (№1), №Х-26/142 (№2), №Х-26/142 (№3)) дебіт для кожної становить 10 м3/добу.

Тобто, при цілодобовому видобутку кількість забраної води не може перевищувати 240 м3/добу для кожної свердловини.

Проте, Держекоінспекцією встановлено, що відповідно до журналів обліку води за формою ПОД-11з свердловин №№1,3,4 видобуток підземних вод здійснюється з перевищенням рекомендованого експлуатаційного дебіт.

Таким чином, Держекоінспекція в межах реалізації покладених на неї Положенням повноважень, законно перевірила виконання позивачем умов дозволу на спеціальне водокористування від 18.11.2015р. Укр.№04.01-10-690 А/Хар.

Щодо тверджень позивача, що оскільки свердловин №№1, З, 4 відносяться до підземних технічних вод, норми ст.ст. 44,93 Водного кодексу України не розповсюджуються, суд зазначає наступне.

Однією з умов висновку Державної служби геології та надр України від 22.10.2015р. №14001/13/10-15 до дозволу на спеціальне водокористування від 18.11.2015р. Укр.№04.01 -10-690 А/Хар. є обов'язкова наявність огорож зон суворого санітарного режиму (І пояс), водомірів, кранів для відбору проб води.

Відповідно п. 7 «Комплексні заходи щодо забезпечення нормативного стану навколишнього середовища та його екологічної безпеки» в матеріалах «Оцінка впливу на навколишнє середовище» експлуатації водозабору ПрАТ «Харківський коксовий завод» в м. Харкові, розроблених ТОВ «Лабораторія «кості води «ПЛАЯ» у 2012 році, границя 1-го поясу зони санітарної охорони встановлюється на відстані 30 м від водозабору - при використанні захищених підземних вод і на відстані 25-50 м - при використанні недостатньо захищених підземних вод.

Відповідно до Державних будівельних норм України (ДБН В.) 2.5- 74:2013 «Водопостачання зовнішні мережі та споруди» межі першого поясу ЗСО підземних джерел водопостачання слід встановлювати від одиночної водозабірної споруди (свердловина, шахтний колодязь, каптаж тощо) або від крайніх водозабірних споруд, розташованих у групі, на відстані: - для захищених - ЗО м; - для недостатньо захищених - 50 м. Для водозабірних споруд, розташованих на території об'єкта, на якій неможливе забруднення ґрунту та підземних вод, а також для водозабірних споруд, розташованих у сприятливих санітарних, топографічних та гідрогеологічних умовах, розмір першого поясу ЗСО допускається зменшувати, але вони повинні становити не менше ніж 15 м та 25 м відповідно.

Однак під час перевірки відповідачем встановлено, що винесена в натуру огорожа 1 -го поясу зони санітарної охорони, яка відокремлює площадку водозабору від зовнішньої території складає: свердловина №1 - 16,8 х13,2 м; свердловина №3 - 16 х1З м; свердловина №4 - 11,5 хі 1,6 м; свердловина №6-біс - 15 хі7,3 м.

Свердловини №1,3,4 є об'єктами спеціального водокористування в порядку ст. 48 Водного кодексу України, про що також зазначено у дозволі на спеціальне водокористування від 18.11.2015р. Укр.№04.01-10-690 А/Хар., який виданий на підставі ст. 49 Водного кодексу України.

На підставі викладеного та враховуючи виявлені Держекоінспекцією порушення, в частині розмірів огорож 1-го поясу зони санітарної охорони свердловин №1,3,4, дані викладені у акті перевірки № 522/01-04/03-09 відають чинному законодавству України.

Стосовно посилання позивача на листування з Державною службою геології та надр України щодо внесення змін до спеціального дозволу на користування надрами №5696 від 28.12.2012 року, в частині скорочення зон санітарної охорони І поясу, суд зазначає наступне.

Так перевіркою встановлено, що на свердловину №6-біс ТОВ "Геологічна компанія «Шер» у 2014 році розроблено проект організації зони санітарної охорони водозабору ПрАТ «Харківський коксовий завод» в м. Харкові (родовище питних підземних вод «Новожанівське»), який погоджено Головою адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради 09.09.2015р. Також підприємством було погоджено скорочення зони санітарної охорони 1-го поясу суворого режиму на свердловині №6-біс - отримано висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 08.12.2014р. №05.03.02-07/74067.

Будь-які погодження щодо скорочення зони санітарної охорони 1-го поясу суворого режиму на свердловини №№1,3,4 на момент перевірки були відсутні.

На підставі викладеного та враховуючи, що станом на час проведення перевірки висновок Державної служби геології та надр України від 22.10.2015р. №14001/13/10-15 до дозволу на спеціальне водокористування від 18.11.2015р. Укр.№04.01-10-690 А/Хар є чинним, позивач зобов'язаний в порядку ст. 44 Водного кодексу України виконувати умови дозволу у повному обсягу.

У зв'язку з вищевикладеним вбачається, що акт перевірки №522/01- 004/03-09 від 30.09.2016 та припис №60/60/03-09 від 06.10.2016 року за змістом та формою відповідають нормам Законів України «Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», «Про охорону атмосферного повітря», «Про екологічну експертизу» та Водному кодексу України.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що суб'єктом владних повноважень викладені належні та допустимі доводи про порушення чинного законодавства позивачем.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає вимоги позивача неправомірними та такими, що не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, непідтверджені матеріалами справи, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст.94 КАС України.

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод" до Державної екологічної інспекції в Харківській області за участю Харківської місцевої прокуратури № 2 про визнання незаконними дій та скасування припису - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 15 червня 2017 року.

Суддя О.М. Тітов