Справа № 743/794/17
Суддя: Сташків В. Б.
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/794/17
Провадження № 2-а/743/103/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді СТАШКІВА В.Б.,

при секретарі НЕРУС Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки адміністративну справу

за позовом Головного управління Державної міграційної служби

України в Харківській області

до громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

про продовження строку затримання,

В С Т А Н О В И В :

ГУ ДМС України в Харківській області звернулось до суду з адміністративним позовом до громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому просили винести постанову про продовження строку затримання громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1до 20 вересня 2017 р. та звернути постанову до негайного виконання.

Обґрунтування позову зводиться до того, що:

- 18.01.2017 року було виявлено громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходився в Україні без документів на право проживання в Україні;

- громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 203 КУпАП, з накладенням штрафу 510 грн.;

- 25.01.2017 року начальником Холодногірського РВ в м.Харкові ГУДМС України в Харківській області прийнято рішення про примусове повернення громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яким відповідача зобов'язано покинути територію України у термін до 04.02.2017 року, з забороною в'їзду в Україну протягом 3 років, з анулюванням відмітки про видачу посвідки на тимчасове проживання строком до 09.10.2017 в паспортному документі іноземця;

- громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 територію України, та станом на 04.02.2017 р., не покинув;

- постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року (справа № 638/3908/17) було примусово видворено за межі території України громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1та затримано останнього на 3 місяці з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства;

- з березня (конкретно число не вказано) 2017 року громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно Акту приймання-передавання іноземця або особи без громадянства, перебуває в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України;

- строк затримання громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1закінчується 20 червня 2017 р., а на даний час, ГУДМС України в Харківській області не одержано від Державної міграційної служби відповіді на лист про розгляд питання в частині придбання авіаквитка до країни походження (Республіки Туркменістан).

Оскільки представник ГУДМС України в Харківський області просив розглядати справи без їх участі, а громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1не клопотав про розгляд справи за його участю, то суд, в силу ч. 8 ст. 183-7 КАС України /доповненої згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/, має право розглянути справу у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

По справі встановлено, що:

- 18.01.2017 року було виявлено громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт НОМЕР_1), який знаходився в Україні без документів на право проживання в Україні та 18 січня 2017 р. уповноваженими особами було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 203 КУпАП, з накладенням штрафу 510 грн.;

- 25.01.2017 року начальником Холодногірського РВ в м.Харкові ГУДМС України в Харківській області прийнято рішення про примусове повернення громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яким відповідача зобов'язано покинути територію України у термін до 04.02.2017 року, з забороною в'їзду в Україну протягом 3 років, з анулюванням відмітки про видачу посвідки на тимчасове проживання строком до 09.10.2017 в паспортному документі іноземця;

- громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 територію України, та станом на 04.02.2017 р., не покинув;

- постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року (справа № 638/3908/17) було примусово видворено за межі території України громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1та затримано останнього на 3 місяці з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства;

- з березня (конкретно число не вказано) 2017 року громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно Акту приймання-передавання іноземця або особи без громадянства, перебуває в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України;

- згідно Листа від 23.05.2017 р. № 04/3-11476, ГУДМС України в Харківській області зверталось до Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби про надання допомоги у придбанні авіаквитка до країни походження (Республіки Туркменістан), проте відповіді на вказані листи від Державної міграційної служби України на одержало;

- 12.06.2017 р. Чернігівським ПТПІ був переданий ГУДМС України в Харківській області громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 був для здійснення примусового видворення до іншої країни в порядку, передбаченими міжнародними договорами України про реадмісію осіб.

У підпункті "f" п. 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: "законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини у справі "Солдатенко проти України" (п. 111 рішення від 23 жовтня 2008 року) зазначив, що встановлюючи, що будь-яке позбавлення свободи має здійснюватися "відповідно до процедури, встановленої законом", пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не просто відсилає до національного закону, він також стосується "якості закону", вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права. При цьому "якість закону" означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість позбавлення свободи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25.06.1996р.) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06.03.2001р.) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина, то таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Верховною Радою України 19.05.2016 року прийнято Закон України № 1379-VIII«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень судового захисту іноземців та осіб без громадянства і врегулювання окремих питань, пов'язаних з протидією нелегальній міграції», який набрав чинності 18.06.2016 року, яким передбачено низку змін до Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» з питань забезпечення примусового видворення іноземців.

Так, частиною 7 ст. 183-7 КАС України /доповненої згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/ передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців. Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов. Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення, є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Виходячи з правового аналізу ст. 183-7 КАС України /доповненої згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/ можна стверджувати, що інститут продовження строку затримання застосовується адміністративним судом, ВИКЛЮЧНО, уразі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк, якими є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Даний перелік умов є вичерпним та розширеному тлумаченні не підлягає.

Враховуючи те, що: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифіковано за паспортом громадянина Республіки Туркменістан (паспорт НОМЕР_1), терміном до 01.09.2023 року; позивачем не додані докази відсутності співпраці з боку останнього, як іноземця під час процедури його ідентифікації; позивачем не додані докази неодержання інформації з країни громадянської належності останнього, як іноземця чи документів, необхідних для ідентифікації особи; не вирішення Державною міграційною службою України, до закінчення строку затримання іноземця, питання щодо придбання авіаквитка до країни походження не є, в розумінні ч. 7 ст. 183-7 КАС України /доповненої згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/,умовою для продовження строку затримання, за якою неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк; національний закон (ст. 183-7 КАС України /доповнена згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/) не є достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні, тому він не може трактуватись широко та не на користь іноземця, зважаючи на те, що інститут продовження строку затримання застосовується для забезпечення примусового видворення, а в даному випадку 12.06.2017 р. органом ДМС постанова суду про примусове видворення реалізована, тобто ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 вже не є затриманим, суд приходить до висновку, що відсутні підстави та вичерпні умови для продовження строку затримання, за якою неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк, передбачені ч. 7 ст. 183-7 КАС України /доповненої згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/ та, як наслідок, відсутні підстави для задоволення позову та для продовження строку затримання громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 86, 106-163 КАС України, ст. 183-7 КАС України /доповненої згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 про продовження строку затримання - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в п'ятиденний строк з дня її проголошення.

Головуючий В.Б.Сташків