Справа № 804/2739/17
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2017 р. Справа № 804/2739/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
при секретарі судового засіданняНауменко К.І.
за участю представників сторін: від відповідача: Зінкевич О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничого об'єднання «Мінерали України» до Головного управління Державної Фіскальної служби у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 29.03.2017р., -

ВСТАНОВИВ:

27.04.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю виробниче об'єднання «Мінерали України» звернулося з позовом до Головного управління Державної Фіскальної служби у Дніпропетровській області та просить податкове повідомлення-рішення відповідача № від 29.03.2017р. скасувати.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем був складений акт від 13.03.2017р. про результати камеральної перевірки позивача з питань своєчасної реєстрації податкових накладних на підставі якого було прийнято оспорюване податкове повідомлення-рішення № від 29.03.2017р. Актом перевірки від 13.03.2017р. було встановлено порушення п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, а саме:порушено граничні строки реєстрації по 6 податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН), складених за жовтень 2015р., лютий 2016р., жовтень 2016р. Позивач з такими висновками не погоджується, оскільки порушення строку реєстрації податкових накладних було вчинено не з вини позивача, відповідно до реєстру вказані податкові накладні були подані вчасно, у строк, встановлений Податковим кодексом України, однак з невідомих причин відповідно до квитанцій такі податкові накладні не були прийняті ДФС з відміткою - «не укладено договір про визнання електронної звітності» незважаючи на те, що договір про визнання електронних документів від 19.08.2015р. за №190820151 був підписаний та прийнятий, що підтверджено відповідними квитанціями. На думку позивача, відповідачем не прийнято податкові накладні безпідставно, що і призвело до порушення позивачем п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, оскільки на момент подачі таких податкових накладних договір про визнання електронної звітності був укладений і діяв, а тому вважає, що підстави для відмови у реєстрації податкових накладних, які передбачені п.201.10 ст.201, ст.ст.48,49 Податкового кодексу України та п.9 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010р. № 1246 були відсутні. Окрім того, представник позивача зазначив, що дана правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного Суду України від 09.11.2016р. у справі № 820/9600/15.

Представник позивача, який брав участь в судовому засіданні 23.05.2017р., позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, в усних поясненнях та письмових запереченнях на позов просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі посилаючись на те, що відповідачем було проведено камеральну перевірку позивача щодо своєчасності реєстрації податкових накладних у ЄРПН, складених за жовтень 2015р., лютий та жовтень 2016р. за результатами якої складено акт від 13.03.2017р. та встановлено, що позивачем зареєстровані податкові накладні з порушенням терміну, встановленого п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, а саме: податкова накладна №87 від 30.10.2015р. - зареєстрована в ЄРПН 20.11.2015р. (граничний термін реєстрації - 14.11.2015р.); податкова накладна №88 від 30.10.2015р. - зареєстрована в ЄРПН - 16.11.2015р. (граничний термін реєстрації - 14.11.2015р.); податкова накладна №70 від 26.10.2015р. - зареєстрована в ЄРПН - 11.11.2015р. (граничний термін реєстрації -10.11.2015р.); податкова накладна № 3 від 02.10.2015р. - зареєстрована в ЄРПН - 21.10.2015р. (граничний термін реєстрації - 17.10.2015р.); податкова накладна № 26 від 12.02.2016р. - зареєстрована в ЄРПН -29.02.2016р. (граничний термін реєстрації - 27.02.2016р.); податкова накладна № 62 від 31.10.2016р. - зареєстрована в ЄРПН 16.11.2016р. (граничний термін реєстрації -15.11.2016р.). При цьому, порушення граничних термінів реєстрації перелічених податкових накладних підтверджується квитанціями № 1. За вказані порушення до позивача було застосовано штраф у розмірі 19114,05 грн. згідно ст. 1201.1 Податкового кодексу України на підставі оспорюваного податкового повідомлення-рішення. Проте, представник відповідача вказує, що позивач додав до позову копії податкових накладних № 32 від 25.02.2015р., № 83 від 29.10.2015р., № 82 від 29.10.2015р., № 81 від 29.10.2015р. та № 84 від 22.09.2015р., які не були предметом вказаної вище перевірки. Щодо розірвання (припинення дії) договору про визнання електронних документів, то представник відповідача вказує на те, що у зв'язку зі зміною позивачем місцезнаходження позивача 13.11.2015р. був укладений договір №264 про визнання електронних документів та з 13.11.2015р. позивач має можливість надавати документи в електронному вигляді, що підтверджується квитанціями № 1, а отже, на момент реєстрації податкових накладних договори від 19.08.2015р. та від 13.11.2015р. були чинні.

У судовому засіданні оголошувалася перерва за клопотанням представника позивача з метою ознайомлення останнього із письмовими запереченнями відповідача до 31.05.2017р.

Проте, представник позивача з запереченнями відповідача у строк до 31.05.2017р. не ознайомився, в судове засідання 31.05.2017р. не з'явився без поважної причини, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином особисто у судовому засіданні 23.05.2017р. під розписку, яка наявна в матеріалах справи (а.с.71).

У відповідності до вимог ч.2 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття в судове засідання без поважних причин сторони або не повідомлення ним про причини неприбуття не перешкодою для розгляду справи.

Враховуючи наведене, те, що представник позивача був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи 31.05.2017р., причини неявки не повідомив, вислухавши думку представника відповідача щодо можливості розгляду даної справи за відсутності представника позивача, строки розгляду справи, встановлені ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності представника позивача у відповідності до вимог ч.2 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом у ході судового розгляду справи встановлені наступні обставини у даній справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю виробниче об'єднання «Мінерали України» зареєстроване як юридична особа 26.06.2000р. за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпро, Ленінський район, вул. Юдіна, буд. 15Б, перебуває на податковому обліку у Державній податковій інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області, що підтверджується витягом та копією витягу з ЄДРПОУ від 22.05.2017р. (а.с. 8-11, 55-58).

13.03.2017р. Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було проведено камеральну перевірку позивача з питань своєчасності реєстрації податкових накладних в ЄРПН, складених за жовтень 2015р., лютий 2016р., жовтень 2016р. за результатами якої був складений акт №229/1201/31008937 за висновками якого встановлені порушення позивачем граничних термінів реєстрації податкових накладних у ЄРПН, визначених ст.201 Податкового кодексу України. (а.с.12-13).

На підставі вказаного вище акту перевірки, контролюючим органом 29.03.2017р. було прийнято податкове повідомлення-рішення №, за яким до позивача на підставі ст. 1201.1 ст. 1201 Податкового кодексу України за затримку реєстрації податкових накладних було застосовано штраф у розмірі - 19114,05 грн., що підтверджується копією податкового повідомлення-рішення (а.с.14).

Позивач оспорює вказане вище податкове повідомлення-рішення та просить його скасувати посилаючись на те, що порушення позивачем п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України сталося не з вини позивача, оскільки на момент подачі таких накладних договір про визнання електронної звітності був укладений та діяв, а тому вважає, що податкові накладні були неприйняті ДФС безпідставно.

Заслухавши представників позивача та відповідача, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.

Згідно до п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення цих правовідносин) платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умов щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в ЄРПН.

За п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній момент виникнення правовідносин) при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у ЄРПН здійснюється не пізніше 15 календарних днів, наступних за датою їх складання.

Згідно п.1201.1 ст.1201 Податкового кодексу України встановлено, що за порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платником податку на додану вартість та розрахунків коригування до таких податкових накладних в ЄРПН, встановлених ст. 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог ст.192 та 201 цього Кодексу, покладено обов'язок щодо такої реєстрації, штрафу у розмірі, зокрема, 10% від суми податку на додану вартість, зазначеної у таких податкових накладних/розрахунках коригування - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів.

Аналіз вищенаведених норм податкового законодавства свідчить про те, що на позивача покладено обов'язок по складанню податкових накладних та реєстрації їх у Єдиному реєстрі податкових накладних не пізніше 15 календарних днів, наступних за датою їх складання, в той же час, на контролюючий орган - відповідача - покладені функції контролю за своєчасністю реєстрації податкових накладних у ЄРПН та у разі порушення платником податків граничних термінів такої реєстрації податкових накладних у ЄРПН - покладено обов'язок по застосуванню штрафів згідно до п.1201.1 ст. 1201 Податкового кодексу України.

Так, як встановлено судом у ході судового розгляду справи, а також підтверджено і представниками сторін у судовому засіданні, підставами для застосування до позивача штрафу у розмірі 19114,05 грн. за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням № від 29.03.2017р. була несвоєчасна реєстрація у ЄРПН наступних податкових накладних, а саме:

1) податкова накладна № 87 від 30.10.2015р. на суму 56666,67 грн., яка була зареєстрована в ЄРПН - 20.11.2015р.( тоді як граничний термін її реєстрації є 14.11.2015р.);

2) податкова накладна №88 від 30.10.2015р. на суму 25000 грн., яка була зареєстрована в ЄРПН - 16.11.2015р. ( тоді як граничний термін її реєстрації є 14.11.2015р.);

3) податкова накладна № 70 від 26.10.2015р. на суму 44638,27 грн., яка була зареєстрована в ЄРПН - 11.11.2015р. ( тоді як граничний термін її реєстрації є 10.11.2015р.);

4) податкова накладна № 3 від 02.10.2015р. на суму 14493,05 грн., яка була зареєстрована в ЄРПН - 21.10.2015р. ( тоді як граничний термін її реєстрації є 17.10.2015р.);

5) податкова накладна № 26 від 12.02.2016р. на суму 50000 грн., яка була зареєстрована в ЄРПН - 29.02.2016р. (тоді як граничний термін її реєстрації є 27.02.2016р.);

6) податкова накладна № 62 від 31.10.2016р. на суму 342,39 грн., яка була зареєстрована в ЄРПН 16.11.2016р. ( тоді як граничний термін її реєстрації є 15.11.2016р.), що також і підтверджується змістом копії акту перевірки від 13.03.2017р. (а.с.12-13).

Окрім того, факти реєстрації вищевказаних податкових накладних з порушенням граничних термінів їх реєстрації в ЄРПН підтверджується також і копіями квитанцій № 1 про їх прийняття, які надані представником відповідача та наявні в матеріалах справи (а.с.44,46,48,50, 52, 54).

Вказані обставини у справі також були підтверджені у ході судового розгляду справи і представником позивача та жодними доказами, які б спростовували факти порушення граничних термінів реєстрації вищенаведених податкових накладних у ЄРПН, представником позивача не підтверджені.

Між тим, представник позивача у позові та у судовому засіданні посилається на те, що факти про порушення позивачем термінів граничних термінів реєстрації у ЄРПН податкових накладних, складених за жовтень 2015, лютий 2016р. та жовтень 2016р. відбулися не з вини позивача, а через безпідставне неприйняття відповідачем податкових накладних з відміткою ДФС : «не укладено договір про визнання електронної звітності», при цьому, позивач на підтвердження протиправності прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення № від 29.03.2017р. про застосування штрафу за порушення граничних термінів реєстрації у ЄРПН податкових накладних додає до позову копії податкових накладних, які були взагалі не прийняті контролюючим органом, а саме: №85, 83,82,81,84 від 29.10.2015р. від 29.10.2015р., копії яких разом з квитанціями № 1додані до позову (а.с.22-31).

Суд критично оцінює вказані вище доводи представника позивача щодо скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення з підстав неприйняття податкових накладних№85, 83,82,81,84 від 29.10.2015р. від 29.10.2015р. з огляду на те, що вказані податкові накладні не були предметом перевірки контролюючим органом 13.03.2017р. та за вказаними податковими накладними контролюючим органом жодних податкових повідомлень-рішень про застосування штрафу до позивача не приймалось, а тому факти неприйняття вказаних вище податкових накладних, на які позивач посилається у своїх поясненнях та які додані до позову, не можуть бути обрані обґрунтованими підставами для скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Навпаки, як свідчать матеріали справи, оспорюване податкове повідомлення-рішення було прийнято на підставі акту перевірки від 13.03.2017р., яким зафіксовано факти реєстрації у ЄРПН податкових накладних (№87,88 від 30.10.2015р., №70 від 26.10.2015р., №3 від 02.10.2015р., №26 від 12.02.2016р. та №62 від 31.10.2016р.), які були зареєстровані позивачем з порушенням граничних термінів реєстрації податкових накладних у ЄРПН, встановлених п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України ( у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), при цьому, вказані факти не спростовані представником позивача жодними належними та допустимими доказами.

Також не можуть бути покладені в основу даного судового рішення і доводи представника позивача про те, що податкові накладні від 29.10.2015р. були не прийняті відповідачем безпідставно через не укладення договору про визнання електронної звітності,оскільки вказані податкові накладні не були предметом перевірки та підставами для застосування до позивача штрафу за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням, до того ж, факти дії договору у жовтні 2015р. підтверджуються тим, що позивач у жовтні, листопаді 2015р. мав можливість подавати документи засобами електронного зв'язку, що підтверджується прийнятими податковими накладними№87,88 від 30.10.2015р., №70 від 26.10.2015р., №3 від 02.10.2015р., які були прийняті у жовтні-листопаді 2015р. згідно копій квитанцій № 1 про їх прийняття (а.с.44,46,48,50, 52, 54).

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В той же час, і частина 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладає обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Представник позивача в судовому засіданні не навів жодних підстав та не надав жодних доказів, які б свідчити про протиправність оспорюваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням встановлених судом обставин та фактів порушення позивачем граничних термінів реєстрації податкових накладних у ЄРПН, які не спростовані представником позивача, а навпаки, були підтверджені ним у ході судового розгляду справи.

Також судом враховується і те, що обрання представником позивача доводів та обґрунтувань щодо неприйняття податкових накладних №85, 83,82,81,84 від 29.10.2015р. як підстави для скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення про застосування штрафу за затримку реєстрації податкових накладних у ЄРПН є неспроможними та такими, що свідчать про намір позивача ввести суд в оману, з огляду на те, що вищенаведені податкові накладні не були предметом перевірки згідно акту від 13.03.2017р. та підставами для застосування до позивача штрафу за оспорюваним податковим повідомленням-рішенням, про що достеменно було відомо позивачеві при складанні позову, оскільки акт перевірки від 13.03.2017р. був наданий саме позивачем разом з податковими накладними, які не були предметом цієї перевірки.

Є безпідставними і посилання позивача на норми ст.ст.48,49 Податкового кодексу України, а також п.9 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010р. № 1246, якими врегульовані питання неприйняття контролюючим органом податкових декларацій та причини відмови у прийнятті податкової накладної та/або розрахунку коригування до реєстрації у ЄРПН, а також на позицію, викладену в ухвалі Вищого адміністративного Суду України від 09.11.2016р. у справі №820/9600/15 з цього питання, оскільки предметом спору у даній справі не є визнання протиправними дій з приводу відмови у реєстрації податкових накладних у ЄРПН.

До того ж, як встановлено в судовому засіданні, а також і підтверджено представником позивача вказана ухвала Вищого адміністративного Суду України не стосується прав і обов'язків позивача у цій справі, а тому не може бути підставою для звільнення від доказування у розумінні ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вказаною нормою передбачено звільнення від доказування за умови, коли обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрали законної сили, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено судом у ході судового розгляду справи, а також підтверджено і представником позивача у судовому засіданні, предметом спору у даній адміністративній справі є податкове повідомлення-рішення № від 29.03.2017р. про застосування до позивача штрафу у розмірі 19114,05 грн., яке прийняте на підставі акту перевірки від 13.03.2017р., яким зафіксовано порушення позивачем граничних термінів реєстрації податкових накладних у ЄРПН, а саме: (податкових накладних №87,88 від 30.10.2015р., №70 від 26.10.2015р., №3 від 02.10.2015р., №26 від 12.02.2016р. та №62 від 31.10.2016р.).

Також представник позивача посилається і на те, що порушення строків реєстрації у ЄРПН податкових накладних сталося не з вини позивача, проте жодних доказів, які б підтверджували відсутність вини позивача у порушенні термінів реєстрації податкових накладних, наведених у акті перевірки від 13.03.2017р., не надав з урахуванням того, що позивач надав копії податкових накладних, які не були предметом перевірки та підставами для прийняття оспорюваного рішення.

Разом з тим, представником відповідача у ході судового розгляду справи доведено обґрунтованість та правомірність прийняття оспорюваного рішення, а також надані копії податкових накладних, які були зареєстровані у ЄРПН з порушенням граничних термінів їх реєстрації та які були предметом перевірки від 13.03.2017р. і підставами для прийняття оспорюваного рішення.

Згідно зі ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги викладене та перевіривши дії відповідача з приводу правомірності прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення, суд приходить до висновку про те, що оспорюване рішення прийняте відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Статтями 8, 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України.

За викладеного, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд виходить із того, що у разі ухвалення рішення на користь суб'єкта владних повноважень, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2 - 10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю виробничого об'єднання «Мінерали України» до Головного управління Державної Фіскальної служби у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 29.03.2017р. - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови, або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений - 06.06.2017р.

Суддя С.О. Конєва