Справа № 2а-220/11
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2017 року м. Київ К/800/7181/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

на постанову Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 05 липня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2013 року

в справі за позовом ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (далі - УПФУ в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області) про перерахунок пенсії,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010 року ОСОБА_5 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати неправомірною відмову відповідача, зобов'язати УПФУ в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області призначити з 01 листопада 2007 року пенсію на пільгових умовах за Списком № 1, здійснити перерахунок пенсії, із застосуванням показника середньої заробітної плати за 1993 - 1997 роки, виплатити компенсацію втрати частини доходів і відшкодувати 5000,00 грн моральної шкоди. В обґрунтування вимог зазначав, що проживав на території Російської Федерації, де з 30 червня 1997 року отримував пенсію за віком, призначену на пільгових умовах за Списком № 1. У зв'язку зі зміною місця проживання, у липні 2008 року звернувся до відповідача із заявою про витребування пенсійної справи з Управління соціального захисту м. Норильськ та призначення такої пенсії за законодавством України відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода). Посилаючись на те, що УПФУ в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відмовилось призначити таку пенсію через відсутність інформації про проведення атестації робочого місця, просив суд задовольнити позов.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 липня 2011 року, яку залишено без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2013 року, позов задоволено частково. Визнано дії УПФУ в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області щодо відмови ОСОБА_5 в нарахуванні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з 01 листопада 2007 року незаконними. Зобов'язано відповідача здійснити перерахунок і виплатити ОСОБА_5 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, починаючи з 01 листопада 2007 року із застосуванням показника середньої заробітної плати за період 1993-1997 роки із врахуванням раніше нарахованих та виплачених сум пенсії. Відмовлено у задоволенні вимог про стягнення компенсації та відшкодування моральної шкоди.

У касаційній скарзі УПФУ в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, зокрема Законів України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) та від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV). Вказує, що суди не дали належної правової оцінки обставинам справи та неправильно застосували норми законодавства, якими врегульоване питання пенсійного забезпечення прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав (далі - СНД).

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 проживав на території Російської Федерації і з 30 червня 1997 року отримував пенсію за віком, призначену за Списком № 1, яка виплачувалась йому до 31 жовтня 2007 року.

У зв'язку зі зміною місця проживання, 15 липня 2008 року позивач звернувся до УПФУ в Жовтневому районі м. Кривого Рогу із заявою про призначення йому пенсії, у зв'язку з чим просив витребувати його пенсійну справу з Управління соціального захисту міста Норильська у Красноярському краї Російської Федерації.

Після надходження цих матеріалів у серпні 2008 року, з 15 липня 2010 року відповідач призначив ОСОБА_5 пенсію, як особі що відпрацювала в Районі Крайньої Півночі 15 років і більше, у розмірі 940,00 грн, починаючи з листопада 2007 року, із розрахунку середньої заробітної платні позивача за період 1985-1989 роки, де за 1987 рік у довідці про заробітну плату нема повної інформації.

В подальшому, позивач надав заяву для перерахунку пенсії на підставі пільгових довідок, що підтверджують його роботу за Списком № 2 і у серпні 2010 року УПФУ в Жовтневому районі м. Кривого Рогу перерахувало пенсію позивача за Списком № 2, взявши для розрахунку період роботи позивача з 1985 року по 1989 рік.

Разом з тим, позивач вважав, що має право на призначення пенсії за Списком № 1, розмір якої слід обчислювати із застосуванням показника середньої заробітної плати за 1993 - 1997 роки.

Відповідно до частини першої статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації «Про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення» від 15 січня 1993 року (далі - Тимчасова Угода), громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років в районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненню 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненню 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років.

За приписами частин 2,3 статті 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Статтею 7 Угоди встановлено, що при переселенні пенсіонера в межах держав-учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством країни за новим місцем проживання.

Розмір пенсії переглядається у відповідності до законодавства держави-учасниці Угоди за новим місцем проживання, з дотриманням умов, передбачених пунктом 3 статті 6 цієї Угоди.

Отже, зміст наведених норм закону дає підстави для висновку, що пенсіонер, який проживав на території держави-учасниці СНД і переїхав до іншої держави, яка є стороною за Угодою, має право на рівноцінне пенсійне забезпечення, у разі якщо пенсія того ж виду, яку він отримував, передбачена законодавством країни за новим місцем проживання.

При цьому, нарахування пенсій проводиться із заробітку (доходу) за період роботи, що зараховані до трудового стажу.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Як встановлено судами, з 24 липня 1981 року по 18 листопада 1983 року ОСОБА_5 працював електрозварником ручного зварювання з повним робочим днем в підземних умовах в Спеціалізованому тресті «Норильськелектроремонт» (довідка від 17 березня 1997 року № 13); з 01 жовтня 1973 року по 01 липня 1974 року - електрогазозварником з повним робочим днем в підземних умовах ВАТ «Лемкар» (довідка від 09 липня 2010 року № 81); з 23 липня 1974 року по 23 січня 1975 року електрогазозварником з повним робочим днем в підземних умовах ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (довідка від 20 липня 2010 року № 609); з 11 лютого по 23 грудня 1975 року електрогазозварником з повним робочим днем в підземних умовах ВАТ «Кривбасрудоремонт» (довідка від 06 липня 2010 року № У651); з 04 вересня 1987 року по 22 вересня 1990 року, з 27 вересня 1990 року по 20 січня 1991 року електрогазозварником з повним робочим днем в підземних умовах ВАТ «Норильський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П. Завенягіна» (довідка від 12 серпня 2009 року № 614-3). Стаж роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі - 29 років 07 місяців 27 днів.

Водночас, з 26 листопада 1992 року по 30 листопада 1999 року та з 01 грудня 1999 року по 30 листопада 2004 року позивач працював на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1, що підтверджується уточнюючими довідками ВАТ «Норильський гірничо-металургійний комбінат ім. А. П. Звенягіна» від 14 липня 2008 року № 234 та від 25 лютого 2010 року № 43 та № 43-а.

У 1997 році позивачу на території Російської Федерації призначено пенсію на пільгових умовах за Списком № 1.

Отже, стаж роботи ОСОБА_5 із шкідливими і важкими умовами праці повністю підтверджено матеріалами пенсійної справи, записами трудової книжки та іншими доказами у справі. Ці обставини перевірені судами і сторонами не оспорюються.

Проте, заперечуючи проти позову, відповідач, зокрема, послався на те, що позивачем не надано документів, що підтверджують проведення атестації його робочого місця після 1992 року, а тому останній не має права на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1.

Разом з тим, згідно з інформацією, зазначеною у листі ВАТ «Норильський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П.Завенягіна» від 16 серпня 2010 року № НК-65/525-з документи щодо проведення атестації робочого місця позивача мають строк зберігання не більше 5 років.

Враховуючи те, що запитувана відповідачем інформація щодо атестації робочого місця стосувалася періоду з 1992 по 1997 рік, суди перевіряючи ці доводи відповідача обґрунтовано зазначили, що відсутність документів про атестацію робочого місця позивача, у цьому випадку, не є підставою для не зарахування цього періоду роботи до пільгового стажу, який дає право на отримання ним пільгової пенсії за Списком № 1, оскільки ці документи втрачені у зв'язку із закінченням терміну їх зберігання.

Крім того, законодавством Російської Федерації передбачено обов'язкове проведення атестації робочого місця і, призначаючи позивачу пенсію за Списком № 1 у 1997 році, Управління соціального захисту міста Норильська у Красноярському краї Російської Федерації перевіряло ці обставини.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у призначенні пенсії за Списком № 1, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального чи процесуального законодавства, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору, оскільки всупереч положень частини другої статті 71 КАС України, жодного доказу, що свідчить про те, що атестація робочого місця позивача не проводилась, УПФУ в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області не надало і в матеріалах справи такі документи відсутні.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, якщо визнає, що судами не допущено порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області відхилити.

Постанову Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 05 липня 2011 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
Я.Л. Іваненко
М.І. Мойсюк