Справа № 2-а-7509/10/1570
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2012-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2012 р.Справа № 2-а-7509/10/1570

Категорія:Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.

Судова колегія Одеського апеляційного

адміністративного суду у складі:

головуючого судді Коваля М.П.

суддів Потапчука В.О.

ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Болградському районі Одеської області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2011 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Болградському районі Одеської області, інспекторів ДПІ у Болградському районі Одеської області ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання дій незаконними, скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій,-

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2011 року задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_2. Рішення Державної податкової інспекції у Болградському районі Одеської області від 0.06.2010 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 4550 грн. - скасовано. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням ДПІ подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Сторони були сповіщені належним чином про час і місце судового засідання: ОСОБА_2, ДПІ у Болградському районі Одеської області та інспектори ДПІ у Болградському районі Одеської області ОСОБА_3 і ОСОБА_4- сповіщені згідно поштових повідомлень (а.с.78), представники до суду не прибули та причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів з огляду на зазначене, а також враховуючи те що в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи, - дійшла висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції залишає її без змін, якщо визнає, що судом першої інстанції ухвалене рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що працівниками ДПІ у Болградському районі Одеської області в червні 2010 року, на підставі плану-графіку проведення перевірок направлення, врученого позивачу,- проведено перевірку з питань дотримання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій. За результатами перевірки

складено відповідний акт, на підставі якого відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 на суму 4550 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, при проведенні перевірки працівниками ДПІ здійснено опис наявних готівкових коштів, що знаходились на місці проведення розрахунків, який підписаний позивачем (а.с.29). Оскільки, позивач відмовився підписати акт перевірки, 18.06.2010 року ДПІ у Белградському районі Одеської області складено акт відмови від підписання матеріалів перевірки (а.с.28).

Колегія суддів, з огляду на специфіку виниклих правовідносин та враховуючи предмет спору, вважає за необхідне, для вирішення спірного питання, застосувати відповідні норми податкового законодавства, які були чинні на момент виникнення спору.

Отже, щодо правомірності проведення перевірки працівниками податкового органу слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу» від 04.12.1990 року № 509-ХІІ (далі-Закон № 509-ХІІ) органи державної податкової служби в межах компетенції та у порядку, встановленому законами України мають право здійснювати контроль за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»від 31.03.2005 року № 265/95-ВР (далі-Закон № 265/95-ВР) контролюючі органи у порядку, передбаченому законодавством України, мають право здійснювати планові або позапланові перевірки осіб, що використовують реєстратори розрахункових операцій, розрахункові книжки або книги обліку розрахункових операцій та які підпадають під дію цього Закону.

Відповідно до положенням ст. 15 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»закріплює, що контроль за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги) здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України.

Статтею 11-1 Закону України «Про державну податкову службу»позаплановими вважаються також перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених Законами України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів».

Положенням ст. 1 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»встановлено, що реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами), які здійснюють операції з розрахунків у готівковій та/або в безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Тобто, контролюючі органи мають право проводити планові перевірки осіб, які є платниками податків на загальних підставах.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» встановлено, що планові або позапланові перевірки осіб, що використовують реєстратори розрахункових операції, розрахункові книжки або книги обліку розрахункових операцій здійснюються у порядку, передбаченому законодавством України.

Таким чином. факт щомісячного планування відповідачем своєї роботи щодо здіснення контролю за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки та наявності торгових патентів і ліцензій, тобто включення таких перевірок до плану, не дає підстав вважати ці перевірки плановими в розумінні статті 11-1 Закону України «Про державну податкову службу».

Зважаючи на вищевикладене та за наявності направлення на проведення перевірки, колегія суддів дійшла висновку, що працівниками ДПІ перевірка позивача проведена у відповідності до законодавства. Слід також наголосити на матеріалах справи, з яких вбачається, що направлення на перевірку було надано для ознайомлення позивачу .

З приводу порушень податкового законодавства, на які посилається апелянт по суті спірного питання, слід зазначити наступне.

Апелянт в своїй скарзі посилається на те, що позивачем порушено п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого 15.12.2004 року Постановою Правління Національного банку України 637, зареєстровано в Мінюсті України 13.01.2005 р. за № 40/10320.

Відповідно до п.1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки»від 12.06.1995 №436/95 фінансові санкції у вигляді штрафу

застосовуються за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Згідно п. 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 №637 під оприбуткуванням готівки розуміється проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму їх фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Відповідно до п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого 15.12.2004 року Постановою Правління Національного банку України № 637 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 р. за № 40/10320) уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

З огляду на викладене слід зазначити, що згідно копії книги обліку доходів та витрат, яку веде позивач, - вбачається що в день проведення перевірки позивачем внесено запис про надходження виручки в сумі 894 грн., за виключенням суми в 16 грн., яка була надана працівникам ДПІ як решта за закуплений товар.

При цьому слід зазначити, що безпідставними є доводи апелянта про те, що позивач мав оформлювати оприбуткування кожної операції з продажу товару одразу після здійснення продажу, а не на в кінці дня.

Колегія суддів, проаналізувавши матеріали справи, вважає за необхідне зазначити, що перевірка працівниками податкової інспекції проведена 18.06.2010 року та розпочалась в 12 годині 40 хвилин, таким чином у позивача була можливість внести суму виручки до кінця дня в книгу обліку доходів та витрат, а тому не має підстав вважати, що ця сума не облікована позивачем у встановленому порядку в день одержання готівки.

Апеляційні доводи щодо наданої позивачу відповіді при адміністративному оскарженні результатів перевірки та відповідні посилання апелянта на лист № 17-0117/10-8886 від 05.11.1997 року, яким передбачено заповнення книги обліку доходів та витрат після кожного факту продажу товару, - не приймаються колегією суддів, оскільки зазначене не може служити підставою для застосування штрафних санкцій з огляду на те, що цей лист не зареєстрований в Мінюсті України та не є нормативним актом.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла обґрунтовано висновку про те, що слід керуватися саме Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого 15.12.2004 року Постановою Правління Національного банку України № 637 та зареєстровано в Мінюсті України 13.01.2005 р. за № 40/10320),

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні не передбачено заповнення книги обліку доходів та витрат після кожного факту продажу товару

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 4 ст. 70 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування; Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, апелянт не довів суду належними доказами відповідні обставини, якими апелянт обґрунтовує заперечення проти задоволення позову. Апелянтом не доведено правомірності застосованих до позивача штрафних санкцій та не спростовано висновків суду першої інстанції при винесенні оскаржуваної постанови.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують обставин встановлених по справі та не впливають на результат вирішення спірного питання по суті справи.

Оскільки висновки суду першої інстанції обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 200 КАС України приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Болградському районі Одеської області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2011 року залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2011 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної

податкової інспекції у Болградському районі Одеської області, інспекторів ДПІ у Белградському районі Одеської області ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання дій незаконними, скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання чинності безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: / ОСОБА_5/

Суддя: /ОСОБА_6/

Суддя: /ОСОБА_1/