Справа № 826/11941/13
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2017 року м. Київ К/800/45782/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Мороз Л.Л.,

Єрьоміна А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві про визнання дій протиправними та скасування постанови, припису,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві (далі - Інспекція) про визнання дій протиправними і скасування припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 2 липня 2013 року та постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 10 липня 2013 року № 268/13.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року, позов задоволено частково. Визнано протиправною скасовано постанову Інспекції про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 10 липня 2013 року № 268/13.

Не погодившись із судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Інспекція звернулася до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просило їх скасувати, а в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Інспекцією проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ПАТ «Альфа-Банк» за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 20 у Шевченківському районі.

За результатами перевірки відповідачем складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 2 липня 2013 року, де зафіксовано, що за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 20 розташоване нежитлове приміщення з прибудовою ПАТ «Альфа-Банк». Вказаний об'єкт відноситься до ІІ категорії складності (згідно ДБН В.1.2-14-2009 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель, споруд та основ»).

Також, перевіркою встановлено, що відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав від 5 липня 2011 року № 30504178 нежиле приміщення з прибудовою, загальною площею 311,20 кв.м., за вказаною адресою належить Товариству, втім документів прийняття в експлуатацію прибудови останнім не надано. Об'єкт експлуатується без прийняття в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, чим порушено частини восьмої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

На підставі вказаного акту, 2 липня 2013 року відповідачем складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та винесено припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

10 липня 2013 року на підставі акту перевірки, припису та протоколу Інспекцію винесено постанову № 268/13, якою до позивача застосовано штраф у розмірі 51615 грн, відповідно до абзацу 3 пункту 6 частини другої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

Частково задовольнивши позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що оскаржувана постанова Інспекції про накладення на Товариство штрафу за правопорушення у сфері містобудування є протиправною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Згідно з частиною першою статті 41 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI), державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

На виконання статті 41 Закону № 3038-VI, постановою Кабінету Міністрів України своєю від 23 травня 2011 року № 553 затверджено Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю (далі - Порядок).

Пунктом 11 Порядку встановлено, що посадові особи інспекцій під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право, зокрема, складати протоколи про вчинення правопорушень та акти перевірок, і накладати штрафи у межах повноважень, передбачених законом; видавати обов'язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Відповідно до Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1995 року № 244, штрафи накладаються на юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за правопорушення у сфері містобудівної діяльності. Рішення про накладення штрафу оформлюється постановою про накладення на суб'єкта містобудування штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності. Постанова про накладення штрафу є виконавчим документом і підлягає виконанню в установленому законом порядку. У постанові зазначається розмір штрафу. Постанова повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з абзацом 3 пункту 6 частини другої Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації III категорії складності - у розмірі дев'яноста мінімальних заробітних плат.

З положень вищевказаної статті Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» слідує, що суб'єктом правопорушення є замовники будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно.

За результатами проведеної перевірки Інспекцією встановлено, що позивачем в своїй господарській діяльності використовується нежиле приміщення з прибудовою, загальною площею 311,20 кв.м., за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 20, яке не введено в експлуатацію.

Судами встановлено, що 16 червня 2011 року між ТОВ «А-РІАЛТІ» (Продавець) та ПАТ «Альфа-Банк» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 01484, предметом якого є об'єкт нерухомого майна - нежилого приміщення (літ. А) загальною площею 311,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 20, згідно технічного паспорту БТІ - група приміщень 399, який належить Продавцю на праві приватної власності на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва.

На підтвердження купівлі-продажу нежилого приміщення разом з прибудовою позивачем надано копії технічних паспортів на нежитловий будинок (приміщення), копію рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 липня 2010 року, копію Витягу про реєстрацію права власності на вказане вище нерухоме майно за ТОВ «А-РІАЛТІ», копію висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 0202 від 05 липня 2010 року та копію реєстраційної справи на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 20.

З наведеного вбачається, що Товариство є власником нежитлового приміщення, яке не введене в експлуатацію, з 16 червня 2011 року на підставі договору його купівлі-продажу.

Доказів того, що позивач був замовником будівництва, чи виконував функції замовника та підрядника відповідачем не надано, як і доказів того, що після придбання вказаного об'єкту нерухомості позивачем проводилися роботи з його будівництва чи реконструкції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що у відповідача були відсутні підстави для притягнення до відповідальності Товариства за порушення вимог абзацу 3 пункту 6 частини другої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», оскільки позивач не є суб'єктом вказаного правопорушення.

Обов'язок введення будівництва в експлуатацію, відповідальність за експлуатація об'єктів не введених в експлуатацію можуть стосуватися лише тих суб'єктів, які після закінчення будівництва та початку використання, маючи відповідний обов'язок, не ввели об'єкти містобудування в експлуатацію, за що встановлена відповідальність.

Така правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду України, викладеною у постанові від 4 березня 2014 року № 21-433а13.

Таким чином, колегія суддів, керуючись частиною першою статті 224 КАС України, приходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 220-1, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді