Справа № 813/2090/17
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

12 червня 2017 року Справа № 813/2090/17

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Грень Н.М., перевірив матеріали позовної заяви Перемишлянського районного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в :

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Перемишлянського районного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів у розмірі 1632,01 грн.

Згідно пункту 4 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Перевіривши матеріали позовної заяви, вважаю, що позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, у зв'язку із чим, слід відмовити у відкритті провадження у даній справі, з наступних підстав.

З позовної заяви вбачається, що предметом позову є стягнення з відповідача безпідставно виплаченої допомоги по безробіттю.

Згідно з пунктом 5 частиною другою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей Кодексу адміністративного судочинства України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1)про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2)про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3)про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4)про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5)в інших випадках, встановлених законом.

Суд зазначає, що у цій нормі процесуального права наведено вичерпний перелік випадків, за наявності яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень.

З аналізу частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб. Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, пункт 5 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків «превентивного» судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов. Такий безпідставний підхід до розуміння змісту пункту 5 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України по суті призводить до відмови органів влади від виконання своїх функціональних обов'язків та можливої дискреційної поведінки.

За пунктом 5 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

З матеріалів адміністративного позову встановлено, що Перемишлянський районний центр зайнятості звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю.

Крім цього, необхідно зауважити, що у даному випадку позов пред'явлений з приводу стягнення з громадянина коштів, що стали його власністю, тому, на думку суду, позов не підпадає під дію пункту 5 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас, за змістом статті 177 Цивільного кодексу України гроші є об'єктом цивільних прав.

Отримавши від держави допомогу по безробіттю, відповідач набув право власності на неї, та йому як власникові цих грошових коштів належать правомочності щодо володіння, користування та розпорядження цими грошовими коштами.

Отже, оскільки у справі, що розглядається, спір виник щодо правомірності набуття відповідачем права власності на отриману від Перемишлянського районного центру зайнятості допомогу по безробіттю у сумі 1632,01 грн. та стягнення цієї суми з нього, як з недобросовісного набувача, то цей спір має приватноправовий, а не публічний характер. А відтак, заявлений позов про стягнення коштів, що стали власністю відповідача, не підпадає під дію пункту 5 частини четвертої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України, а його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналізуючи вищевикладене, слід прийти до висновку, що даний спір не є публічно-правовим і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції, а тому юрисдикція адміністративного суду на цей спір не поширюється, оскільки заявлені позовні вимоги підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22.09.2015 у справі №п/811/3781/14 (реєстраційний номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень 52867865) та постанові Верховного Суду України від 22.09.2015 у справі №804/6131/14 (реєстраційний номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень 52524037).

Частиною 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Разом з цим, враховуючи положення частини шостої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський окружний адміністративний суд роз'яснює позивачеві, що даний спір може бути розглянутий у порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Керуючись ст.ст.109, 160,165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Перемишлянського районного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Попередити позивача, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Роз'яснити, що даний спір може бути вирішений за правилами цивільного судочинства.

Копію даної ухвали, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами, надіслати позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Суддя Грень Н.М.