Справа № 307/234/17,2-а/307/26/17
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/3847/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 27.02.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Брустурянське лісомисливське господарство» в особі старшого майстра лісу Грушівського лісництва ДП «Брустурянське лісомисливське господарство» про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 24.01.2017 року звернувся до суду з позовом до ДП «Брустурянське лісомисливське господарство» в особі старшого майстра лісу Грушівського лісництва ДП «Брустурянське лісомисливське господарство» ОСОБА_3 в якому просить скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності від 10.01.2017 року відповідно до статті 65 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 85 грн., а провадження у справі закрити за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення передбаченого статтею 65 КУпАП.

Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 27.02.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позов повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги у сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою про накладення адміністративного стягнення від 10 січня 2017 року, винесеною старшим майстром лісу Грушівського лісництва ДП «Брустурянське лісомисливське господарство» ОСОБА_3, визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 65 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 85 гривень щодо вчинення ним на території лісництва незаконну порубку лісу (сім сироростучих дерев породи «бук» загальною кубомасою 11.32 м.куб.), чим заподіяно шкоду лісовому господарству на суму 52452 гривень.

Підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення став складений щодо ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення, з якого встановлено, що ОСОБА_2 03 січня 2017 року о 10.00 год. в кв. 10 виділ 64 ур. Великий Боуц вчинив самовільну рубку 7 сироростучих дерев породи «бук», чим заподіяв шкоду лісовому господарству на суму 52452 гривень.

Згідно із статтею 65 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) передбачено відповідальність за незаконну порубку дерев.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно із статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до частини 1 статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із частиною 1 статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

В пункті 2.8. Інструкції з оформлення органами Державного комітету лісового господарства України матеріалів про адміністративні правопорушення, затверджені Наказом Державного комітету лісового господарства України 31.10.2010 № 262 зазначено, що при складанні протоколу слід чітко та розбірливо викладати всі відомості, передбачені формою протоколу, звертаючи особливу увагу на точність і повноту викладення складу порушення.

В пункті 3.3. вказаної Інструкції зазначено, що справа розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, або її законного представника. Розгляд справи за відсутності правопорушника можливий лише у випадках, коли є дані про своєчасне його сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 в судовому засіданні суду першої інстанції, вказує, що 03 січня 2017 року, близько обіду, при обході ввіреного йому обходу ним безпосередньо було виявлено самовільну рубку дерев, яку вчинив ОСОБА_2. Порушення ним виявлено в той час, коли ОСОБА_2 особисто в лісі бензопилою рубав дерева. Він мав з ним розмову і позивачем зазначалось, що заготовляє дрова матері для опалення житлового будинку. В лісі був тільки ОСОБА_2, а біля будинку його матері, що розташований неподалік, було ще десь 7 чоловік, які йому допомагали трелювати деревину конем і рубали дрова у дворі. Деревина не секвеструвалася і не вилучалася, так як він був один і фізично не міг нічого зробити. Про це він повідомив старшого майстра лісу ОСОБА_3, який прибув на місце вчинення лісопорушення і вони разом провели заміри пнів. На той час вся деревина вже була забрана з місця і були видні тільки сліди її до дворогосподарства матері ОСОБА_2, а заходити на приватну територію вони не мали права.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що позивач у постанові про накладення адміністративного стягнення, що оскаржується, жодних зауважень чи заперечень щодо неї не зазначив, а факт вчинення адміністративного правопорушення встановлено відповідачем та правомірно притягнуто до відповідальності, а позивачем не подано доказів про відсутність в його діях порушень КУпАП.

Водночас, щодо вимоги позивача про закриття провадження колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

До правових актів індивідуальної дії належать також рішення (постанови) про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності, які прийняті субєктами владних повноважень (крім суду).

Відповідно до припису пункту 2 частини першої статті 18 КАС України, який кореспондується з положеннями пункту 3 частини першої статті 288 КУпАП, оскарження рішень (постанов) субєктів владних повноважень у справах про адміністративні правопорушення здійснюється шляхом подання адміністративного позову до місцевого загального суду як адміністративного суду.

Статтею 221 КУпАП «Підвідомчість справ про адміністративне правопорушення» закріплено вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, які розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів, серед яких відсутні стаття 65 КУпАП.

Системний аналіз норм КУпАП та КАС України щодо компетенції судів у справах про адміністративні правопорушення дозволяє колегії суддів дійти висновку, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених статті 221 КУпАП випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення субєктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, що є наслідком закриття провадження у цій частині вимог у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України.

Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, однак судом першої інстанції порушено норми процесуального права в частині відмови в позові щодо закриття провадження за адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції в цій частині.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 27.02.2017 року у справі №307/234/17 провадження №2-а/307/26/17 в частині відмови в позові щодо закриття провадження за адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 - скасувати, в цій частині провадження у справі закрити.

В решті постанову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складення такої в порядку ч.3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

ОСОБА_5

Повний текст постанови виготовлено 13.06.2017 року