Справа № 377/201/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 377/201/17 Головуючий у 1-й інстанції: Теремецька Н.Ф.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Климчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області на постанову Славутицького міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: державне спеціалізоване підприємство «Чорнобильська АЕС», військова частина НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області (далі відповідач), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: державне спеціалізоване підприємство «Чорнобильська АЕС», військова частина НОМЕР_1 про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період перебування на військовій службі з 01.10.2014 р. по 31.10.2014 р. та з 01.01.2015 р. по 31.05.2015 р. та внести відповідні зміни до його облікової картки.

Постановою Славутицького міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2017 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: зобов`язано відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період військової служби з 01.10.2014 р. по 31.10.2014 р. та з 01.01.2015 р. по 31.05.2015 р.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач та відповідач подали апеляційні скарги, в яких посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач у своїй апеляційній скарзі просить суд змінити рішення суду першої інстанції та зобов`язати відповідача внести зміни про страховий стаж позивача за період з 01.10.2014 р. по 31.10.2014 р. та з 01.01.2015 р. по 31.05.2015 р. до його персональної облікової картки у реєстрі застрахованих осіб.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 11.02.2012 р. позивач перебуває на обліку в УПФУ в м. Славутичі Київської області та отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зі зниженням пенсійного віку згідно зі ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Прикінцевих положень Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Наказом ДСП «Чорнобильська АЕС» № від 22.09.2014 р. 743-к позивача, провідного інженера ВСП, таб. № 9169, було звільнено від роботи з 23.09.2014 р. на період військової служби у зв`язку з частковою мобілізацією на особливий період зі збереженням на цей час за ним місця роботи і його середньої заробітної плати, але не більше одного року.

Згідно з наказом ДСП «Чорнобильська АЕС» № 852-к від 23.09.2015 р. позивача, (таб. № 9169) провідного інженера (керівника групи) ВСП, увільнено від роботи з 23.09.2015 р. на період військової служби у зв`язку з частковою мобілізацією на особливий період зі збереженням місця роботи і середньої заробітної плати.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 26.09.2015 р. № 277 солдата за призовом ОСОБА_1 , механіка-водія зенітного ракетного взводу роти вогневої підтримки 3-го аеромобільно-десантного батальйону на підставі Указу Президента України від 12.06.2015 р. № 328/2015 «Про звільнення в запас військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації на особливий період», було звільнено з військової служби у запас.

З 26.09.2015 р. позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, направлено для зарахування на військовий облік до Центрально-Миколаївського ОРВК м. Миколаєва.

Військовим квитком підтверджено, що 28.08.2014 р. та 26.09.2015 р. позивач був призваний в ЗСУ в порядку мобілізації до військової частини НОМЕР_1 на підставі Указів Президента України від 21.07.2014 р. № 607 і від 26.09.2015 р. № 328/15.

Позивач тричі звертався до відповідача з вимогою щодо зарахування до його страхового стажу всього періоду військової служби.

Листами від 29.07.2016 р. № 3131107, від 29.08.2016 р. № 82/Д-03, від 21.10.2016 р. № 11292/Д-11 відповідач повідомив позивача про відсутність у системі персоніфікованого обліку даних про його страховий стаж за період проходження військової служби, зокрема про сплату військовою частиною страхових внесків з виплаченого позивачу заробітку.

Довідкою військової частини НОМЕР_2 (пп НОМЕР_1 ) Міністерства оборони України від 11.04.2017 р. № 2435 підтверджено, що позивач в період проходження служби у в/ч НОМЕР_2 (пп НОМЕР_1 ) з 28.08.2014 р. по 26.09.2015 р. отримував грошове забезпечення та сплачував страхові внески, а також, що його страховий стаж складає 1 рік 00 місяців. 28 днів.

Позивач, вважаючи неправомірною відмову УПФУ у зарахуванні стажу військової служби до страхового стажу для обчислення пенсії, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що період служби з 01.10.2014 р. по 31.10.2014 р. та з 01.01.2015 р. по 31.05.2015 р. безпідставно не був зарахований відповідачем до страхового стажу позивача.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI), «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ), «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі Закон № 1788-ХІІ), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (далі Порядок № 22-1).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ст. 1, ч. 1, 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Страхові внески кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 4 статті 42 Закону № 1058-IV передбачено, що в разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія . Обчислення страхового стажу, який дає право на перерахунок пенсії відповідно до цієї статті, здійснюється не раніше дня, що настає за днем, по який обчислено страховий стаж під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

У ч. 5 ст. 7 Закону № 2464-VI закріплено, що єдиний внесок нараховується на суму, зазначену в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерела їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Згідно зі ст. 98, ч. 1 ст. 101 Закону № 1788-XII перерахунок пенсії провадиться на підставі документів про вік, стаж, заробіток та інших, наявних на час перерахунку в пенсійній справі, а також додаткових документів, поданих пенсіонером на час перерахунку.

Органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до ч. 3 ст. 44, ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

У п. 4.2 Порядку № 22-1 визначено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Системний аналіз наведених правових норм дозволяє стверджувати, що обчислення страхового стажу здійснюється на підставі даних системи персоніфікованого обліку і до страхового стажу особи зараховується період, за який з її заробітку податковим агентом здійснювалося утримання і сплата страхових внесків.

Разом з тим, законодавством регламентовано повноваження органів ПФУ витребувати відповідні документи та перевіряти необхідні відомості при прийнятті рішення за результатами розгляду заяви особи, що обумовлено необхідністю забезпечення її об`єктивного розгляду та дотримання принципів, регламентованих ст. 7 Закону № 1058-IV, зокрема щодо державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, гласності, прозорості та доступності діяльності Пенсійного фонду.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач, розглядаючи заяви позивача про зарахування до його страхового стажу періоду військової служби з 01.10.2014 р. по 31.10.2014 р. та з 01.01.2015 р. по 31.05.2015 р., не вчинив жодних дій та не вжив всіх належних і необхідних заходів для перевірки доводів заявника щодо сплати військовою частиною страхових внесків з його грошового забезпечення за вказаний проміжок часу, зокрема не витребував у військової частини, в якій позивач проходив службу, відповідні дані, що вказує на передчасність його дій щодо відмови позивачу у задоволенні його вимог, неповноту встановлення необхідних даних та порушення ст.ст. 7, 44, 45 Закону № 1058-IV і п. 4.2 Порядку.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи військова частина стверджує про те, що такі страхові внески були сплачені з грошового забезпечення позивача /Т.1 а.с.60/.

При цьому, доводи апелянта - відповідача про те, що відсутність в системі персоніфікованого обліку відповідних даних про страховий стаж позивача виключає правові підстави для його зарахування органами ПФУ, колегія суддів приймає до уваги частково, оскільки дійсно, як було встановлено вище, страховий стаж обчислюється за даними вказаної системи, однак це не виключає наявності у територіального органу ПФУ обов`язку повно і всебічно перевірити та дослідити вимоги заявника, який апелянтом не виконано.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що в даному випадку бездіяльність відповідача при вирішенні питання щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду служби з 01.10.2014 р. по 31.10.2014 р. та з 01.01.2015 р. по 31.05.2015 р. є протиправною.

Приходячи до такого висновку апеляційний суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Разом з тим, позовні вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період перебування на військовій службі з 01.10.2014 р. по 31.10.2014 р. та з 01.01.2015 р. по 31.05.2015 р. на даній стадії спірних правовідносин є передчасними, оскільки в даному випадку перевірка наявності у позивача страхового стажу за вказаний період, зокрема з урахуванням відомостей, вказаних в листі військової частини НОМЕР_2 Міноборони від 11.04.2017 р. № 2435, належить до дискреційних повноважень відповідача, які в даному випадку ним реалізовані не були.

При цьому, у відповідності до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, належним способом захисту порушеного права позивача, враховуючи вимоги ст. 162 КАС України, у даному випадку є визнання протиправною бездіяльності відповідача при вирішенні питання щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду військової служби з 01.10.2014 р. по 31.10.2014 р. та з 01.01.2015 р. по 31.05.2015 р. та його зобов`язання повторно розглянути дане питання, з урахуванням висновків суду, а тому з метою повного і всебічного захисту прав і законних інтересів позивача, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 11 КАС України, колегія суддів вважає доцільним і необхідним вийти за межі позовних вимог і задовольнити їх у вказаний спосіб.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні судового рішення щодо задоволення адміністративного позову було порушено норми матеріального права, що відповідно до ст. 202 КАС України, є правовою підставою для скасування оскаржуваної постанови суду в цій частині.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині щодо відмови в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача внести зміни до облікової картки позивача, колегія суддів звертає увагу на те, що дані до реєстру застрахованих осіб вносяться на підставі звітності, що подається страхувальниками до органів доходів і зборів та передається до Пенсійного фонду України в порядку міжвідомчого обміну інформацією, а отже, враховуючи вищевикладене, зазначені позовні вимоги є передчасними і в даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави для їх задоволення.

Доводи апелянта позивача про те, що законодавством на органи ПФУ покладено обов`язок щодо зарахування страхового стажу позивача і внесення відповідних відомостей до реєстру, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення вказаних позовних вимог з огляду на вищевикладене.

Таким чином, ухвалюючи рішення щодо вказаних позовних вимог, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті і, відповідно до ст. 200 КАС України, в цій частині воно підлягає залишенню без змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги управління ОСОБА_1 та управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області задовольнити частково, постанову Славутицького міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2017 року в частині задоволення позовних вимог скасувати, а такі позовні вимоги задовольнити частково. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області задовольнити частково.

Постанову Славутицького міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2017 року в частині задоволення позовних вимог скасувати, а такі позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області при вирішенні питання щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду перебування на військовій службі з 01.10.2014 р. по 31.10.2014 р. та з 01.01.2015 р. по 31.05.2015 р.

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Славутичі Київської області повторно розглянути питання щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду перебування на військовій службі з 01.10.2014 р. по 31.10.2014 р. та з 01.01.2015 р. по 31.05.2015 р., з урахуванням висновків суду.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині зазначених позовних вимог відмовити.

В іншій частині постанову Славутицького міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, у відповідності до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 14 червня 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді:
Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.