Справа № 813/5/17
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року Справа № 876/4795/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Ільчишин Н.В., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пустомитівської районної державної адміністрації, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Звенигородська сільська рада про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Пустомитівської районної державної адміністрації третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Звенигородська сільська рада в якому просив зобовязати Пустомитівську РДА прийняти рішення про видачу сертифікату на земельну частку (пай) в розмірі середньої земельної частки в кадастрових гектарах по Звенигородській сільській раді із земель резервного фонду.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.03.2017 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Пустомитівської РДА з клопотанням від 26.05.2016 про прийняття рішення про надання йому права на отримання земельної ділянки для сільськогосподарського виробництва у власність з земель резервного фонду, у розмірі величини середньої земельної частки колективного сільськогосподарського підприємства «Звенигородське», на землях Звенигородської сільської ради. У клопотанні позивач зазначив, що він народився та постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку з чим хоче отримати землю для ведення особистого селянського господарства. Позивач також вказав, що з листа Звенигородської сільської ради, Пустомитівського району, Львівської області від 20.05.2016 №02-18/282 ОСОБА_1 дізнався, що на території Звенигородської сільської ради є землі резервного фонду. Пустомитівською РДА листом від 27.06.2016 №03-12/959 повідомлено позивача, що він не відноситься до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) та рекомендовано звернутися з відповідним клопотанням до Звенигородської сільської ради або до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області відповідно до повноважень, з метою отримання земельної ділянки для цілей, визначених у статті 118 Земельного кодексу України.

Розглядаючи даний спір суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно з ст. 22 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент проведення паювання земель) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Статтею 23 ЗК України було передбачено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. № 720/95 передбачено, що паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Відповідно до п. 2 цього Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з п. 5 Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Пунктом 7 Указу визначено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері села, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Також суд вірно зазначив, що згідно п. 3. 2 Положенням про паювання і приватизацію землі в агропромисловому комплексі Львівської області, затвердженого ухвалою XIV сесії Львівської обласної ради народних депутатів від 08.12.1993 р. №351 право на земельну частку (пай) мають:

- особи, які працюють у колективних сільськогосподарських підприємствах, селянських (фермерських) господарствах, інших сільськогосподарських підприємствах, установах і організаціях, а також пенсіонери, які раніше працювали в сільському господарстві і проживають у сільській місцевості;

- особи, зайняті у соціальній сфері на селі (працівники освіти, охорони здоровя, культури, побутового обслуговування населення, зв'язку, торгівлі та громадського харчування, правоохоронних органів, Рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів, пенсіонери з числа осіб, що проживають у даній місцевості).

Приватизаційна комісія може розглядати питання про включення до цього списку інших осіб, які не передбачені ст. 6 ЗК України, і вносити свої пропозиції відповідній Раді народних депутатів. Зокрема: репресованих (чи їх дітей), які не отримали земельного паю в іншому сільськогосподарському підприємстві: дітей, батьки яких передали землю та інші матеріальні цінності в дане господарство, працювали в ньому і померли; осіб, які були неправомірно виключені з господарства і проживають в сільській місцевості; духовних осіб, які можуть претендувати на середню земельну частку; інших осіб, які проживають в сільській місцевості.

Розпорядженням голови Пустомитівської районної державної адміністрації від 04.12.1995 р. №53 затверджено списки осіб, які мають право на земельну частку (пай) та Проект роздержавлення та приватизації земель Держгоспу «Звенигородський» по Звенигородській сільській раді.

Судом також встановлено, що позивач не відносився до жодної з вищевказаних категорій осіб, які мали право на отримання земельної частки (паю) та не був включений до списків таких осіб.

Суд вірно вважав, що покликання позивача, як на підставу для задоволення позову на п. 7 Указу,не заслуговують на увагу, оскільки вказана норма стосується правовідносин, які виникають у випадку коли не можливо надати особі, яка має право на земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі. Така земельна ділянка, відповідно до п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 р №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель резервного фонду, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Така правова позиція щодо застосування положень п.7 Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 висловлена Верховним Судом України у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», який зазначив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання, відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанова Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2017 року по справі № 813/5/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Н.В. Ільчишин

ОСОБА_2

Повний текст виготовлений 13.06.2017 року