Справа № 2-а-12334/09/2170
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2012-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2012 р.Справа № 2-а-12334/09/2170

Категорія: 10.3.4Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -ОСОБА_1
судді - ОСОБА_2
судді - ОСОБА_3

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сільськогосподарського племінного птахівничого ЗАТ "Чорнобаївське" на Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2009 року по справі за позовом Сільськогосподарського племінного птахівничого ЗАТ "Чорнобаївське" до Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про визнання протиправними дій та зобов'язання утриматись від вчинення певних дій, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про визнання протиправними дій та зобов'язання утриматись від вчинення певних дій.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2009 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нову постанову про задоволення його адміністративного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»№ 875-ХІІ 21.03.1991 (далі - Закон України № 875-ХІІ) з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом. Право інвалідів на працю, їх працевлаштування реалізується шляхом створення спеціального робочого місця, адаптацією основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Статтею 18 Закону № 875-ХІІ встановлено обов'язок для підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 5 Положення про робоче місце інваліда та про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 № 314, підприємства інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів. Пунктом 14 зазначеного Положення також передбачено, що підприємства, зокрема, інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Відповідно до статті 19 Закону України № 875-ХІІ для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік, -у кількості одного робочого місця. При цьому, згідно зі статтею 20 Закону № 875-ХІІ, підприємства (об'єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Відповідно до статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Статтею 71 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Виключення із цього встановлюються статтею 72 КАС України.

Вимоги відповідача про притягнення позивача до відповідальності та застосування до нього адміністративного господарських санкцій основуються на звіті про зайнятість і працевлаштування інвалідів за формою 10-ПІ від 13.02.2008р. за 2007 рік та від 27.02.2009р. за 2008 рік, поданого позивачем до фонду соціального захисту інвалідів, з якого випливає, що на підприємстві позивача повинні були працювати 7 інвалідів у 2007 році та 10-у 2008 році. Оскільки у 2007 році фактично на підприємстві працювали 3 інваліди, а у 2008 році - 4, відповідачем зроблено висновок про порушення закону відносно нормативу по створенню робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів. Сума адміністративно- господарських санкцій доказується відповідними розрахунками.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач упродовж 2007 - 2008 років не звітував до Білозерського районного центру зайнятості про наявність вакансій, у тому числі й робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Ці факти підтверджуються копією листа Білозерського районного центру зайнятості від 03.09.2009 року № 03-07-1495, в якому зазначається, що СПП ЗАТ "Чорнобаївське" про створення робочих місць та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів протягом 2007-2008 років не інформувало, щомісячно та в повному обсязі інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад для працевлаштування інвалідів) за формою № 3-ПН "Звіт про наявність вакансій»в 2007-2008 роках не подавало, що в свою чергу спростовує доводи позивача викладені в апеляційній скарзі про належне виконання вимог діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства України.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції та висновків останнього не спростовують.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу скаргою Сільськогосподарського племінного птахівничого ЗАТ "Чорнобаївське", - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2009 року по справі за позовом Сільськогосподарського племінного птахівничого ЗАТ "Чорнобаївське" до Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про визнання протиправними дій та зобов'язання утриматись від вчинення певних дій, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючийсуддя ОСОБА_1
суддя ОСОБА_2
суддя ОСОБА_3