Справа № 802/798/17-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

м. Вінниця

12 червня 2017 р. Справа № 802/798/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима Петровича,

за участю секретаря судового засідання: Шевченка Р.В.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Чернецького Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у справі

за позовом: ОСОБА_1

до: Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області, Господарського суду Вінницької області

про: визнання дій протиправними, стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області, Господарського суду Вінницької області про визнання дій протиправними, стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідачів щодо невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги у зв'язку із виходом у відставку.

В судовому засіданні представник Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області заявив клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв'язку із порушенням позивачем строку на звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, визначеного ст. 99 КАС України. Обґрунтовуючи заявлене клопотання, представник відповідача посилається на рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 року № 10-рп/2013 та вказує на те, що вихідна допомога не ототожнюється за своїм змістом та правовою природою із заробітною платою, а в даному випадку із суддівською винагородою та вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати загальні строки звернення до суду.

Позивач в судовому засіданні проти заявленого клопотання заперечила та просила відмовити в його задоволенні.

Відповідач - Господарський суд Вінницької області в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи без його участі суду не надав, уповноваженого представника не направив.

Відповідно до ст. 128 КАС України неявка належним чином повідомленого відповідача не перешкоджає судовому розгляду.

Визначаючись щодо підстав для залишення позовної заяви без розгляду, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно чч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як свідчать матеріали справи, згідно наказу Господарського суду Вінницької області від 03.10.2016 року № 78-К суддю Господарського суду Вінницької області Кожухар Марію Сергіївну, яка Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 року № 1515-VІІІ "Про звільнення суддів" звільнена з посади, у зв'язку з поданням заяви про відставку, виключено зі штату суддів Господарського суду Вінницької області 03.10.2016 року. Згідно даного наказу позивачу виплачено компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки.

В судовому засіданні представник відповідача зазначив про те, що саме з моменту ознайомлення з наказом про звільнення у позивача виникло право на звернення до суду за захистом своїх прав стосовно невиплаченої вихідної допомоги при звільненні, яка не входить до структури заробітної плати, а тому норми ст. 233 КЗпП України щодо строків позовної давності про стягнення заробітної плати в даному випадку не застосовуються. Крім того, зазначив, що додатково копію наказу № 78-К позивач отримала 02.11.2016 року, однак до суду за захистом своїх прав на отримання вихідної допомоги звернулась лише 11.05.2017 року.

Суд не погоджується з даним твердженням представника відповідача, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1. ст. 52 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

Згідно ч. 2 ст. 54 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII суддя не може поєднувати свою діяльність із підприємницькою, адвокатською діяльністю, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу (крім викладацької, наукової чи творчої), а також входити до складу керівного органу чи наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку.

Окрім цього, згідно з ч. 1 ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України. Відповідно до Конституції України діяльність суддів гарантується, зокрема, особливим порядком їх обрання або призначення, звільнення з посади; обмеженням прав суддів на виконання іншої оплачуваної роботи, крім викладацької, наукової та творчої; фінансуванням функціонування судів та діяльності суддів виключно за рахунок коштів Державного бюджету України (стаття 126, частина 2 статті 127, стаття 128, стаття 130 Основного Закону України).

Також, у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір. Кошти, які отримують судді як вихідну допомогу, є одним із видів їхнього доходу, а тому законодавець може розглядати їх як об'єкт оподаткування, що узгоджується з вимогами частини першої статті 67 Основного Закону України.

Крім того, згідно п. 2.1 рішення Конституційного Суду України №8-рп/2013 від 15.10.2013 року під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Наведені положення законодавства дають підстави суду для висновку, що вихідна допомога за своєю суттю є заохочувальною, стимулюючою виплатою і одним із видів доходу (заробітку) суддів, які здійснюють свою діяльність на професійній основі і не можуть виконувати іншої оплачуваної роботи, а тому охоплюється поняттям «заробітна плата».

Аналогічного правового висновку дійшла колегія Вищого адміністративного суду України в ухвалі від 18.10.2016 року справа № К/800/18136/16, копія якої долучена до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Враховуючи те, що вихідна допомога судді є одним із видів його заробітку та ототожнюється з поняттям "заробітна плата", наявні правові підстави для застосування в спірних правовідносинах положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, отже, позивачем не пропущено строк звернення до суду з даним позовом. Відтак, клопотання представника відповідача необґрунтоване та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 165, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Відповідно до ч. 6 ст. 254 КАС України ухвали суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту постановлення.

Суддя Альчук Максим Петрович