Справа № 755/4635/17
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 755/4635/17 Головуючий у 1-й інстанції: Арапін Н.Є.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати неправомірними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у виплаті мені призначеної пенсії за віком та стягнути з вказаного управління на мою користь 120 718 (сто двадцять тисяч сімсот вісімнадцять) гривень 32 копійки невиплаченої мені пенсії за віком за період з 17 березня 2016 року по 17 березня 2017 року та 1280 (одну тисячу двісті вісімдесят) гривень 20 копійок судових витрат;

- зобов'язати Лівобережне об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Києві проводити виплати призначеної мені пенсії за віком з 17 березня 2017 року щомісячно.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року позов задоволено:

- визнано дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у виплаті ОСОБА_2 призначеної пенсії за віком протиправними;

- зобов'язано Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити виплату призначеної ОСОБА_2 пенсії за віком відповідно до чинного законодавства з 17 березня 2017 року.

- стягнуто з Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_2 заборгованість по виплаті пенсії за період з 17 березня 2016 року по 17 березня 2017 року у розмірі 120 718 (сто двадцять тисяч сімсот вісімнадцять) грн. 32 коп.

Відповідач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у зв'язку з настанням 60-річного віку 25 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком з 17 березня 2016 року (а.с.9)

Згідно листів від 10 травня 2016 року та 03 листопада 2016 року позивача повідомлено, що станом на 01 листопада 2016 року йому нарахована пенсія в розмірі 10 059,86 грн як працюючому пенсіонеру на посаді, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», при загальному стажі роботи 40 роки 01 місяць 26 днів. Однак з урахуванням індивідуальних відомостей про застраховану особу з 01.01.2016 по 31.12.2016 виплата нарахованої пенсії відповідачем не здійснюється. Також відмовляючи у проведенні виплати пенсії, відповідач посилався на те, що оскільки ОСОБА_2 обіймає посаду судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, тобто працює на спецпосаді, тому він не має права на отримання пенсії за віком (а.с. 11, 13).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року позивачу поновлено строк звернення до адміністративного суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в частині зупинення виплати пенсій особам, на яких поширюється дія цього закону втратили чинність з 01.06.2015.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Станом на час призначення позивачу пенсії, діяла редакція абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV; у редакції Законів № 213-VIII від 02.03.2015, № 911-VIII від 24.12.2015) відповідно до якої, тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Законом України № 1774-VIII від 06.12.2016 зазначену заборону виплати пенсії продовжено по 31 грудня 2017 року.

Таким чином, згідно вказаних положень, у випадку, якщо особі призначено пенсію, однак вона працює суддею, то пенсія виплаті не підлягає.

Аналогічні норми були закріплені також у ч. 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010, які рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016 визнано неконституційними, у ч. 1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992, які рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 N 7-рп/2016 визнано неконституційними.

У Рішенні від 08.06.2016 № 4-рп/2016 Конституційний Суд наголосив, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя.

У підпункті 6.2 пункту 6 мотивувальної частини Рішення від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що "підставою для отримання матеріального забезпечення судді після припинення його повноважень є виключно конституційно визначений статус професійного судді. Тому таке забезпечення суддів залежить від умов, пов'язаних зі статусом судді та його професійною діяльністю щодо здійснення правосуддя, і не може залежати від інших умов, у тому числі соціального забезпечення, яке призначається і виплачується на загальних засадах та передбачене іншими, крім Закону № 2453, законами України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).

У Рішенні від 08.06.2016 № 4-рп/2016 Конституційний Суд України зауважує, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є «обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені» (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України).

Таким чином, на час існування спірних правовідносин, Закон № 1058-IV містив норми відносно пенсії працюючих суддів, аналогічні тим, які були визнані Конституційним Судом такими, що не відповідають Основному Закону України. Тобто, зазначені норми, на думку колегії суддів, відносно пенсій працюючих суддів, можуть враховуватися виключно у взаємозв'язку із рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08 червня 2016 року.

Однак, оскільки в рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08 червня 2016 року визначено відповідні нормативно-правові акти як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення, яке в частині визнання неконституційними положень вказаного законодавства підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли після 08 червня 2016 року та зворотної сили не має, то, на думку колегії суддів, позивач має право на поновлення виплати пенсії за віком саме з дати ухвалення Конституційним Судом України цього рішення - 08 червня 2016 року.

Аналогічну позицію висловив Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 30 березня 2017 року по справі № 466/8448/16-а.

Поряд із цим, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити, що звертаючись до суду за захистом свого права на поновлення виплати пенсії, позивач обрав спосіб захисту за період з 17 березня 2016 року по 17 березня 2017 року шляхом стягнення пенсії, а з 17 березня 2017 року шляхом зобов'язання відповідача проводити виплату призначеної пенсії.

Проте, апеляційний суд вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права в частині стягнення пенсії з огляду а таке.

Відповідно до частини другої статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Буквальне тлумачення наведеної норми права дає підстави вважати, що ця норма закону стосується вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини ПФУ.

Таке ж правило закріплене частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у якій йдеться про те, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати», Кабінетом Міністрів України 21.02.2001 року було прийнято постанову № 159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1 вказаного Порядку його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.

Таким чином, положення наведених норм права регулюють виплату за минулий час уже нарахованих пенсій, однак не виплачених з вини ПФУ.

За таких обставин колегія суддів вважає, що викладені вище положення не підлягають застосуванню до заявлених позовних вимог в частині стягнення пенсії та виплати компенсації, адже приписи цієї норми регулюють виплату за минулий час уже нарахованих пенсій, однак не виплачених з вини ПФУ.

Аналогічну позицію неодноразово висловлював Верховний Суд України у своїх рішеннях (постанови від 25 травня 2016 року (№ 164/1904/14-ц), від 01 березня 2016 року (№ 161/20170/14-а)).

Натомість у справі, що розглядається, право позивача на виплату пенсії відповідач не визнав, що і стало підставою звернення до суду. Таким чином, пенсію у спірному розмірі позивачу нараховано не було, що підтверджується довідкою (а.с. 61), а тому, на думку апеляційного суду, підстави для її стягнення наразі відсутні.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позов в частині стягнення 120 718 (сто двадцять тисяч сімсот вісімнадцять) гривень 32 копійки невиплаченої пенсії не підлягає задоволенню.

Проте, враховуючи, що судом було встановлено порушення прав позивача на отримання пенсії з 08.06.2016 та те, що за період з 17.03.2016 по17.03.2017 позивачем було обрано невірний спосіб захисту, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача на підставі ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо непоновлення з 08 червня 2016 року виплати ОСОБА_2 призначеної пенсії за віком, зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити виплату призначеної ОСОБА_2 пенсії за віком відповідно до чинного законодавства з 08 червня 2016 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно з ч. 1 ст. 202 КАС підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, встановивши, що судом порушено норми матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року та задовольнити позов частково.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити частково.

Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 07 квітня 2017 року скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо непоновлення з 08 червня 2016 року виплати ОСОБА_2 призначеної пенсії за віком

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити виплату призначеної ОСОБА_2 пенсії за віком відповідно до чинного законодавства з 08 червня 2016 року.

В задовленні решти позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Земляна Г.В.