Справа № 2-а-26/08/1529
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2012-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2012 р.Справа № 2-а-26/08/1529

Категорія:Головуючий в 1 інстанції: Тимошенко С.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Потапчук В.О.,

ОСОБА_1,

при секретарі Журкіній І.І.,

за участю представника апелянтів: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4 на постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про оскарження бездіяльності органу місцевого самоврядування,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про оскарження бездіяльності органу місцевого самоврядування.

Постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2008 року адміністративний позов ОСОБА_6 задо волено. Зобов'язанно Приморську сільську раду Татарбунарського району Оде ської області з метою зміни меж земельної ділянки № 34, що належить ОСОБА_6, надати йому земельну ділянку № 38 площею 0,0722 га та частину земельної ділянки площею 0,003 га на куро рті «Расєйка»с.Приморське Татарбунарського району Одеської області. Зобов'язано Приморську сільську раду Татарбунарського району Оде ської області прийняти заходи щодо відновлення проходу та проїзду до будинку № 34 по вул.Будівельників курорту «Расєйка»села Приморське Татарбунарського району Одеської області між земельними ділянками № 25 та № 26 з боку вул.Будівельників курорту «Расєйка»села Приморське Татарбунарського району Одеської області згідно Генерального плану ку рортної зони «Расєйка».

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони були сповіщені належним чином про час і місце судового засідання: ОСОБА_5 та Приморська сільська рада Татарбунарського району сповіщені згідно розписки про явку у судове засідання (а.с.163), представники до суду не прибули та причини неявки суду не повідомили; ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сповіщені належним чином, представник прибув до суду та підтримав апеляційну скаргу.

Колегія суддів порадившись на місці та заслухавши думку представника апелянтів, ухвалила слухати справу за відсутністю інших учасників процесу, сповіщених належним чином про час і місце розгляду справи.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ст. 198, п. 1 ч.1 ст. 201 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції змінює, якщо судом правильно вирішено справу по суті, але з помилковим застосуванням норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що БТІ Татарбунарського району Одеської області виданий технічний НОМЕР_1 від 17.12.1997 р. (а.с.9) на будинок відпочинку, що належить позивачу та знаходиться за адресою: курорт «Джантшейский», курортна зона «Расєйка»с. Приморське, вул. Будівельників, буд.34. Із копії виписки з розпорядження № 260/А-97 від 12.11.1997 р. (а.с.10) вбачається, що ОСОБА_6 отримав дозвіл на будівництво дачного трьохкімнатного будинку на земельній ділянці площею 0,02 га за адресою: курорт «Джантшейский», курортна зона «Расєйка»(с.Приморське, вул. Будівельників, буд. 34). Згідно копії проекту забудови земельної ділянки та акта виноса в натурі земельної ділянки (а.с.12-13) районним архітектором відділу містобудування та архітектури Татарбунарської райдержадміністрації складений проект забудови земельної ділянки площею 200 кв. метрів. Із копії акту державної технічної комісії від 17.12.1997 року (а.с.14) вбачається, що порушень вимог органів державного архітектур но-будівельного контроля, державного санітарно-епідеміологічного, по жежного нагляду не встановлено. Згідно договору на право тимчасового користування земельною діля нкою від 17.12.1997 р. (а.с.17-18) між ОСОБА_6 та Примор ською сільською радою укладено договір про тимчасове користування зем лею площею 0,02 га строком на 25 років. Розпорядженням (а.с.19) підтверджується факт затвердження актів державної технічної комісії по прийняттю в експлуатацію об'єктів соціальної сфери.

Апелянти в своїх доводах посилаються на те, що дачний будинок позивача станом на грудень 2006 року знаходиться на земельній ділянці № 25 відповідно до викопіювання з генерального плану курортної зони «Расєйка», інформації щодо експлуатації споруд до викопіювання, експлуатації будівель і споруд до ситуаційного плану та згідно схеми ділянки, виданого Приморською сільською радою Татарбунарського району Одеської області володільцю ділянки ОСОБА_3

Таким чином, апелянт не погоджується із тим що суд зобов'язав Приморську сільську раду Татарбунарського району Одеської області прийняти заходи "щодо відновлення проходу та проїзду до будинку № 34 по вул. Будівельників курорту "Расєйка" с. Приморське Татарбунарського району Одеської області між земельними ділянками № 25 та № 26 з боку вул. Будівельників курорту "Расєйка" с. Приморське району Одеської області.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідні доводи та посилання апелянтів спростовуються наступним.

Правові та організаційні основи планування, забудови та іншого використання територій на час виникнення спірних правовідносин та на час винесення постанови суду першої інстанції встановлював Закон України «Про планування і забудову територій». Цей закон визначав планування територій як процес регулювання використання територій, який полягає у створенні та впровадженні містобудівної документації, ухваленні та реалізації відповідних рішень .

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про планування і забудову територій», планування територій на місцевому рівні забезпечувалося відповідними місцевими радами та їх виконавчими органами і полягало, в тому числі, у регулюванні використання територій, ухваленні та реалізації відповідних рішень про дотримання містобудівної документації.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про планування і забудову територій»встановлювалось, що державні будівельні норми та інші нормативно-правові акти з питань планування і забудови територій є обов'язковими для суб'єктів містобудування.

Так, згідно з Правилами Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92 , затверджених наказом Державного комітету містобудування від 17 квітня 1992 р. N 44 (в редакції чинній на момент винесення постанови суду першої інстанції) передбачено,

що у житлових кварталах треба передбачати в'їзди на їх територію. На другорядних (односмугових) проїздах треба передбачати роз'їзні майданчики завширшки 6 і завдовжки 15 м на відстані не більше 75 м один від одного.

Відповідно до п. 3.11 зазначених вище Правил встановлено, що тупикові проїзди повинні закінчуватися поворотними майданчиками, які забезпечують можливість розвороту сміттєвозів, прибиральних і пожежних машин. До житлових і громадських будинків слід передбачати проїзди завширшки 3,5 м на відстані не ближче 5 м від стін, придатні для проїзду пожежних машин (п. 3.22).

З приводу апеляційних доводів із посиланнями на відповідні додатки апеляційних скарг, а саме ситуаційні плани та викопіювання з генплану, слід зазначити, що з відповідних викопіювань з генерального плану не вбачається меж ділянок та забудови навколо ділянки № 34. Ситуаційні плани на яких видно відсутність проїзду між ділянками № 25 та № 26 не можуть бути належними доказами, на які посилається апелянти, оскільки вони відображають фактичне розташування будівель і не відображають, яка з будівель збудована без погодження. Крім того на ситуаційному плані, наданому ОСОБА_4 вказано, що він є власником ділянки № 26, що спростовується наданими ним же поясненнями в апеляційній скарзі. ОСОБА_4 орендував вказану ділянку тобто був землекористувачем.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням № 36 від 15.05.2008 р. (а.с.21), ви конавчим комітетом Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області було дозволено оформити ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на дачний будинок за адресою: с.Приморське, курорт «Росєйка»- по вул. Будівельників, 34. Зазначене рішення не оскаржено та не скасовано в судовому порядку, а отже є чинним. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.22-23), воно видано на ім'я ОСОБА_6

Заявою від 02.10.2007 р. (а.с.24-25) підтверджено факт звернен ня ОСОБА_6 до голови Приморської ради Татарбунарського району Одеської області про прийняття заходів щодо усунення перешкод проїзду та проходу до будинку № 34 по вул.Будівельників, с.Приморське (курортна зона «Расєйка») та заходів щодо відновлення меж земельної ділянки, яка надана йому у користування строком на двадцять п'ять років.

Колегія суддів, проаналізувавши викладене, погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині зобов'язання відповідача прийняти заходи щодо відновлення проходу та проїзду до будинку № 34 по вул. Будівельників курорту «Расєйка»с.Приморське між земельними ділянками № 25 та № 26 згідно викопіювання з генерального плану, оскільки того потребував захист конституційних прав позивача. Зазначена вимога правомірно задоволена судом першої інстанції, оскільки обґрунтована вищезазначеними обставинами, які не спростовані доводами апелянтів, а навпаки, підтверджуються матеріалами справи.

Згідно ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Украї ні»до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить підготовка висновків щодо вилучення ( викупу ), надання земельних ділянок.

Приписами ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про оренду землі»орендодавця ми земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноваженими ними органами.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, ви значених законом.

Відповідно до прикінцевих положень Закону України «Про оренду землі»встановлено, що частини друга, третя і четверта ст. 4 набирають чинності після розмежування відповідно до закону земель державної і комунальної власності.

Таким чином, до розмежування відповідно до закону, земель державної і комуналь ної власності орендодавцями земельних ділянок у межах населених пунк тів, крім земель, переданих у приватну власність, є відповідні сільсь кі, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади в межах повноважень, визначених Земельним ко дексом України.

Проаналізувавши вищенаведені приписи законодавства, можливо дійти висновку, що надання в оренду земельних ділянок, які належать сільським, селищним та міським радам, або передача таких земель у власність інших осіб віднесено до виключної компетенції відповідного органу місцевого самоврядування, як розпорядника комунальною власністю, уповноваженого приймати рішення щодо відповідної землі розсудливо та з урахуванням всіх прав та законних інтересів територіальної громади, відповідної селищної спільноти.

Отже, не припустимим є зобовязання відповідача, як органу місцевого самоврядування та розпорядника земельної ділянки, - щодо відчуження із свого майна на користь інших осіб відповідної землі.

Згідно з п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями у межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради.

Проаналізувавши викладене можливо дійти висновку, що Приморська сільська рада Татарбунарського району Одеської області є суб'єктом права власності на землю в межах її території і тільки вона, у межах своєї території, уповноважена вирішувати питання щодо передачі земельних ділянок чи користування ними.

Отже, приймаючи оскаржувану постанову про зобовязання відповідача надати земельну ділянку, суд першої інстанції порушив установлений законом порядок передачі їх у власність чи користування.

При цьому, наявність рішення про надання дозволу на складання проекту землеустрою, виділення позивачу земельної ділянки та надання дозволу на складання проекту землеустрою не є безспірною підставою для передачі її у власність позивачу.

Таким чином, суд першої інстанції без законних на те підстав, перебрав на себе компетенцію сільської ради власника майна та розпорядився земельною ділянкою відповідача, зобов'язавши останнього надати позивачу земельну ділянку № 38 площею 0,0722 га та частину

земельної ділянки площею 0,003 га на куро рті «Расєйка»с.Приморське Татарбунарського району Одеської області з метою зміни меж земельної ділянки № 34.

Задоволення судом першої інстанції заявлених позивачем вимог щодо зобов'язання видати земельну ділянку є втручанням у виключну компетенцію міської ради на здійснення права власності від імені Українського народу на розпорядження землями.

Тобто в даному, колегія суддів вважає за можливе відновити права позивача шляхом зобовязання відповідача розглянути питання щодо надання позивачу земельної ділянки № 38 площею 0,0722 га та частини земельної ділянки площею 0,003 га на куро рті «Расєйка»с.Приморське, надавши можливість Приморській сільській раді Татарбунарського району врахувати всі законні інтереси відповідної територіальної громади, як власника землі, оскільки таки інтереси можуть полягати поза колом обставин справи, які встановлював суд першої інстанції при прийнятті рішення.

Колегія суддів, з огляду на викладене, дійшла обґрунтованого висновку про необхідність зміни оскаржуваної постанови суду першої інстанції з метою приведення її у відповідність до законодавства України, оскільки цього потребує повний та всебічний захист прав та законних інтересів всіх сторін у справі.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 4 ст. 70 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування; Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними

засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже, апелянти не довели суду належними доказами відповідні обставини, якими обґрунтовано заперечення проти задоволення позову. Апелянтами не спростовано обставин, які доведені належними доказами та обґрунтовують заявлені позивачем вимоги.

Решта доводів апеляційних скарг не спростовують обставин встановлених по справі та не впливають на результат вирішення спірного питання по суті спору.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміненню шляхом викладення резолютивної частини в іншій редакції з частковим задоволенням позову.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 201, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 на постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2008 року задовольнити частково.

Постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про оскарження бездіяльності органу місцевого самоврядування змінити.

Викласти другий абзац резолютивної частини зміненої постанови в наступній редакції:

«Зобов'язати Приморську сільську раду Татарбунарського району Оде ської області, з метою зміни меж земельної ділянки № 34, що належить ОСОБА_6,- розглянути питання щодо надання позивачу земельної ділянки № 38 площею 0,0722 га та частину земельної ділянки площею 0,003 га на куро рті «Расєйка»с.Приморське Татарбунарського району Одеської області.»

В іншій частині постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Приморської

сільської ради Татарбунарського району Одеської області про оскарження бездіяльності органу місцевого самоврядування залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання чинності безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: /ОСОБА_7/

Суддя: /ОСОБА_8/

Суддя: /ОСОБА_1/

Повний текст постанови апеляційного суду виготовлено 16.03.2012 року.