Справа № 185/863/17(2-а/185/116/17)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

08 червня 2017 рокусправа № 185/863/17(2-а/185/116/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року по справі № 185/863/17 (№ 2-а/185/116/17) за позовом ОСОБА_1 до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком з 16.01.2017 року відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України, за три календарні роки, що передують зверненню за призначенням пенсії за віком;

- зобов'язати відповідача призначити та здійснити перерахунок пенсії за віком з 16.01.2017 року відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують зверненню за призначенням пенсії за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що пільгова пенсія за віком була призначена позивачу на підставі іншого закону, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV ОСОБА_1 звернувся вперше, при цьому порядок і умови обчислення загальної пенсії за віком суттєво відрізняються від порядку обчислення пенсій відповідно до Закону № 1788-ХІІ.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 197 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебував на обліку в Павлоградському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та отримував пенсію за віком на пільгових умовах по списку № 1 з 22.08.2005 року відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У зв'язку з досягнення пенсійного віку 16 січня 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення за віком на загальних підставах із застосуванням показника середньої заробітної плати за три роки, що передують зверненню за призначенням пенсії за віком (а.с.39).

Відповідно до рішення комісії щодо розгляду питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії відповідно до чинного законодавства від 18 січня 2017 року № 41 пенсійним органом було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки останньому вже призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка з 01.01.2004 року обчислена за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.40-42).

Листом від 18 січня 2017 року № 1767/07/18 відповідач повідомив позивача про відмову в задоволенні заяви про призначення пенсії за віком, оскільки ОСОБА_1 вже скористався наданим правом призначення пенсії за віком (а.с.8-10).

Визнання протиправною відмови в перерахунку пенсії за приписами ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за три календарні роки, що передують даті звернення за призначенням пенсії, та зобов'язання вчинити такі дії і було предметом судового розгляду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вже скористався своїм правом на призначення пенсії за віком, при цьому пенсія за віком на загальних підставах та пенсія за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку розраховується відповідно до Закону № 1058-IV, а Закон України «Про пенсійне забезпечення» визначає лише право особи на пільгову пенсію.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди:

1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до статті 27 Закону № 1058 розмір пенсії за віком визначається залежно від середньомісячного заробітку та коефіцієнту страхового стажу, обчислених за нормами статей 24, 40 Закону № 1058.

Відповідно до статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону з 01.01.2004 року за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 40 Закону № 1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь - які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону № 1058, у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія. Позивач кожні 2 роки користувався правом на перерахунок пенсії як працюючий пенсіонер.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що особи, які працювали на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, в питаннях пенсійного забезпечення мають пільгу, яка виражається у зниженні пенсійного віку, проте, вид пенсії, що їм призначається - це пенсія за віком, яка згідно вищенаведених положень законодавства призначається, перераховуються та виплачується у відповідності з положеннями Закону № 1058.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

В розумінні ч. 3 ст. 45 Закону № 1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходиться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно положень ст. 9 Закону № 1058 за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ може бути призначена ще й пенсія за вислугу років.

Отже, законодавством передбачено лише 4 види пенсій.

З аналізу наведених норм слідує, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені ст. 9 Закону № 1058-IV.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу 22.08.2005 року вже призначена пенсія на пільгових умовах як особі, що набула стажу на роботі з особливо шкідливими умовами праці за Списком № 1 і досягла встановленого ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» віку. Той факт, що пенсію було призначено зі зменшенням пенсійного віку не свідчить, що це інший вид пенсії, ніж пенсія за віком.

Отже, підстави для призначення пенсії за віком відсутні, оскільки пенсія за віком на пільгових умовах, призначена відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", є різновидом пенсії за віком, зі зменшенням загального пенсійного віку, що унеможливлює призначення позивачу пенсії за віком повторно у зв'язку із досягненням загального пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону № 1058.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскільки позивач вже отримує пенсію за віком на пільгових умовах, яка є різновидом пенсії за віком, та яка, як і пенсія за віком розраховується за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підстави для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та визначення її розміру з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, роки відсутні.

Відповідна правова позиція викладена і в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2016 року (справа № К/800/4480/16).

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання позивача на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України № 133/476/15-а від 29.11.2016 року, оскільки предметом спору в зазначеній справі було переведення з пенсії за вислугою років, призначеної відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року по справі № 185/863/17 (№ 2-а/185/116/17) - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили у відповідності до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко