Справа № 226/79/17
Суддя: Чебанов Олександр Олегович
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Петунін І.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року справа № 226/79/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чебанова О.О., суддів: Сіваченка І.В., Шишова О.О., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради на постанову Димитровського міського суду Донецької області від 12 квітня 2017 року у справі № 226/79/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради про визнання дій протиправними, зобовязання призначення та виплати допомоги при народженні дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до Димитровського міського суду Донецької області з позовом до Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради (далі відповідач) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, в обґрунтування якого зазначив, що з 04 червня 2013 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 18.12.2015 року у них народилась донька ОСОБА_4 Родина мешкала у м. Донецьку, але у зв'язку з бойовими діями, позивач разом з родиною, був вимушений покинути своє місце проживання та переїхати до іншого міста. 13.09.2016 року позивач отримав довідку відповідача про взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи разом з донькою. Крім того, він звернувся до відповідача із документами про призначення допомоги при народженні дитини у відповідності до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», однак з моменту звернення не отримав жодної виплати. В січні 2017 року позивач дізнався, що йому відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини на підставі Порядку призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам у зв'язку з тим, що позивач не мешкає за місцем фактичного проживання. Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми передбачено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини. Позивачем подані всі документи, перелік яких передбачений для звернення за допомогою, дотримана процедура звернення. Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» не передбачає підстав, які б надавали відповідачу право відмовляти позивачу у призначенні та виплаті допомоги, спираючись на рішення міської ради або порядок призначення соціальних виплат, або за відсутністю за місцем фактичного проживання. Допускає, що відмова може мати місце лише з трьох підстав: ненадання повного пакету документів, народження мертвої дитини або при зверненні до управління соціального захисту населення після спливу 12 місяців після народження дитини. Постанова КМУ «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», на які посилається відповідач у своїй відповіді, не є Законом та не може звужувати права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами, що мають вищу юридичну силу. Позивач та його дитина є громадянами України, мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України та не можуть бути обмежені у праві на соціальний захист за ознакою місця проживання (перебування). Вважає, що відсутність за місцем фактичного проживання, не може бути підставою для відмови у призначенні соціальних виплат, право на які особа має відповідно до закону. Просив суд визнати неправомірною відмову відповідача у призначенні йому допомоги при народженні дитини і зобов'язати відповідача призначити та здійснити виплату допомоги щодо доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за його заявою від 13.09.2016 року (а.с. 2-4).

Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 12 квітня 2017 року у справі № 226/79/17 адміністративний позов було задоволено, внаслідок чого: визнано протиправними дії щодо відмови Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області у призначенні і виплаті ОСОБА_2 допомоги при народженні дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; рішення Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області від 07.10.2016 року про відмову ОСОБА_2 в призначенні допомоги при народженні дитини - визнано неправомірним і скасовано; зобов'язано Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області призначити та здійснити виплату ОСОБА_2 допомоги при народженні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за його заявою від 13.09.2016 року (а.с. 56-59)

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову місцевого суду скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с. 62-64).

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за приписами п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС) України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач ОСОБА_2 з 04.06.2013 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 (до шлюбу Погорєлова) (а.с. 5).

Від даного шлюбу, 18.12.2015 року у місті Донецьку, народилась дитина ОСОБА_4 (а.с. 6).

З 13.09.2016 року позивач ОСОБА_2, разом з донькою ОСОБА_4 перебувають на обліку в УСЗН Мирноградської міської ради як внутрішньо переміщені особи. Фактичною адресою місця їх проживання/перебування у довідках зазначено: Донецька область, м. Мирноград, вул. Дударенка, буд. 31 (а.с. 7, 8, 44).

13.09.2016 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини.

Рішенням Мирноградської міської ради від 05.10.2016 року № 14, на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї ОСОБА_2 за адресою: Донецька область, м. Мирноград, вул. Дударенка, буд. 31, вирішено відмовити у призначенні соціальних виплат ОСОБА_2, оскільки він за даною адресою фактично не мешкає, що підтверджує також власник (а.с. 45-47).

З урахуванням вищезазначеного висновку комісії, на підставі п. 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 08.06.2016 року № 365, Управлінням соціального захисту населення Мирноградської міської ради 07.10.2016 року було прийняте рішення про відмову ОСОБА_2 у призначенні допомоги при народженні дитини у зв'язку з тим, що він не мешкає за місцем фактичного проживання, про що позивач був сповіщений повідомленням від 07.10.2016 року № 08/4402 (а.с. 48, 49).

Згідно ст.1 Закону № 2811-XII, який є базовим у даних спірних правовідносинах і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення, громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України, призначення і виплата якої здійснюється управліннями праці та соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах рад.

Умови призначення і виплати державної допомоги та перелік документів, необхідних для її призначення, визначено цим Законом та Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751).

Частиною першою статті 10, частинами першою, сьомою статті 11 цього Закону визначено, що допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини (опікуну) на підставі свідоцтва про її народження, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Як встановлено судами і не заперечувалось відповідачем, з заявою про призначення одноразової державної допомоги при народженні дитини позивач звернувся до відповідача з додержанням встановленого законом строку, надавши до неї повний перелік необхідних документів. Відомостей про отримання позивачем допомоги в іншому органі соціального захисту населення на території України відповідачем на час розгляду справи не надано.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон № 1706-VII) Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Утверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави. Зазначені вимоги до держави викладені і у статті 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої), вчиненої 3 травня 1996 року у м. Страсбурзі, яка підписана від імені України 7 травня 1999 року у м. Страсбурзі, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року, відповідно до якої держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобовязань.

До такого висновку суди першої та апеляційної інстанцій дійшли і з врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі Ілашку та інші проти Молдови та Росії, в якій встановив обов'язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Крім того, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов'язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. З огляду на це суд вважає, що прийняття відповідачем рішення про відмову у призначенні позивачу допомоги на підставі підзаконного акту, який порушує право на соціальний захист, є протиправним.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Право на свободу пересування і вибору місця проживання в межах держави як невід'ємне право кожної людини закріплено також Загальною Декларацією прав людини 1948 року. Це право, як і інші права і свободи людини, є невідчужуваним, непорушним та не може зазнавати жодних обмежень, зокрема не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками місця мешкання. Отже, відсутність позивача за місцем проживання не може позбавляти його права на отримання допомоги при народженні дитини через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб.

За таких обставин позовні вимоги про визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання призначити і виплатити одноразову грошову допомогу при народженні дитини є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 11, 24, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради на постанову Димитровського міського суду Донецької області від 12 квітня 2017 року у справі № 226/79/17 залишити без задоволення.

Постанову Димитровського міського суду Донецької області від 12 квітня 2017 року у справі № 226/79/17 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому провадженні набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя О.О. Чебанов

Судді І.В. Сіваченко

ОСОБА_5