Справа № 308/1506/17
Суддя: Леміш О. М.
Дата ухвалення: 2017-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.04.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: Головуючого судді - Леміш О.М

при секретарі судового засідання - Химинець О.Я

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чопського Прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування постанови про заборону в»їзду в Україну , виданої начальником Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління ДПСУ від 31.01.2017 року ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд: Скасувати постанову про заборону в'їзду в Україну видану начальником Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної Служби України від 31 січня 2017року.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що громадянин Грузії ОСОБА_1, законно знаходячись на території України, був примусово видворений з України 20 серпня 2016 року. В зв'язку з видворенням, йому також було накладено заборону на в'їзд в Україну терміном на 5 років , шляхом внесення відомостей в базу Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної Служби України. Підставою для видворення було рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 серпня 2016 року по справі № 308/8441/16-а., яке було в подальшому скасовано відповідною постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2017р., що вступила в законну силу 25 січня 2017 року. Того ж дня позивач поштою направив заяву до Адміністрації державної прикордонної Служби України, як органу, що є безпосереднім власником та держателем реєстру спеціальної інформації, з клопотанням про скасування заборони йому на в'їзд. Необхідність в'їзду в Україну пов'язана з тим, що в Україні він має сім'ю, дружину та сина, який народився вже після його видворення .Оскільки з серпня 2016 року він не має змоги приїхати в Україну через вище зазначені обставини, листування з компетентними органами йому доводиться проводити через дружину ОСОБА_3, на адресу якої надійшла відповідь листом Державної прикордонної Служби України від 31.01.2017 р. за вих. №64/Т-752 . В повідомленні було сказано, що станом на 31 січня 2017року щодо ОСОБА_1 є заборона на в'їзд в Україну строком на 5 років. Пізніше, 7 лютого 2017 року, позивач отримав копію постанови про скасування заборони в'їзду в Україну від 30 січня 2017року про скасування щодо нього заборони на в'їзд на 5 років, та копію постанови про заборону в'їзду в Україну від 31.01.2017 року строком на 3 роки. Обидві постанови затверджено начальником Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної Служби України.

Позивач вважає, що постанова начальника Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної Служби України від 31 січня 2017року про заборону в'їзду на три роки є незаконною, оскільки при її прийнятті не було враховано усіх обставин, які мають значення для такого рішення.

Позивач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомленим. Разом з тим, від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не «явився, про час та місце розгляду справи був повідомленим.

Суд вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які врегульовують спірні відносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

З матеріалів справи судом встановлено, що

рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16 серпня 2016 року по справі № 308/8441/16-а.ОСОБА_1 було видворено за межі України.

20.08.2016 року позивачу було повідомлено про заборону в»їзду на територію України на підставі постанови підполковника Осадчук О.С протягом 5 років , до 19.08.2021 року та фактично видворено його за межі території України, чим і виконано постанову суду від 26.08.2016 року по справі №308/8441/16-а.

17.01.2017 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду , що вступила в законну силу 25.01.2017 року було скасовано рішення суду першої інстанції про видворення гр... Грузії ОСОБА_1.

На підставі вказаної постанови суду Апеляційної інстанції , 30.01.2017 року начальником Чопського прикордонного загону полковником Білявець С.Я винесено постанову про скасування заборони в»їзду в Україну, що була винесена на виконання постанови Ужгородського міськрайонного суду про видворення позивача за межі України.

Разом з тим, судом встановлено, що Постановою Ужгородського міськрайонного суду також від 16.08.2016 року позивача визнано винним за ч.1 ст.204-1 КУПАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.

31.01.2017 року Начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу підполковника Олійник А.В було винесено постанову про заборону в»їзду в Україну гр.. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1. на три роки, до 19.08.2019 року.

Так, як вбачається з наведеного, постанова суду про притягнення о адміністративної відповідальності була винесена судом 16.08.2016 року, а позивача за межі території України фактично видворено 20.08.2016 року, тобто через 4 дні, ще до набрання відповідним рішенням суду законної сили.

Таким чином, суд знаходить доведеним той факт ,що позивач не мав в повній мірі можливості захистити свої права та інтереси, рішення суду не виконав оскільки був повернутий на батьківщину , що не залежало від його волі.

Разом з тим, суд враховує ту обставину, що ОСОБА_1 на території України має сім»ю - дружину та дитину, станом на 07.04.2017 року має посвідку на тимчасове проживання , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1.

Окрім наведеного суд також бере до уваги, що згідно Інструкцією Адміністрації Державної прикордонної Служби України №946 від 05.12.2011 «Про порядок прийняття органами Державної прикордонної служби України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства». п.п. 3.1.-3.9. передбачено накладення заборони в»їзду в країну виключно безпосередньо в пункті пропуску в момент або на протязі Зх годин після затримання особи та обов'язок особи органу державної влади та управління, що накладає стягнення, оголосити постанову про заборону в'їзду безпосередньо особі, щодо якої виноситься постанова та мовою, якою володіє іноземець (п.п. 3.6.,3.9.). Як вже встановлено судом, на час винесенні постанови від 31.01.2017 року гр.. Грузії ОСОБА_1 вже знаходився за межами України, а тому така постанова йому оголошена не була .

Отже, винесена постанова про заборону в»їзду на територію України , у вигляді обмеження свободи пересування та права на возз'єднання сім'ї, через неможливість в'їзду на територію України протягом З років, порушують не тільки права позивача , але й права його дружини, громадянки України та його малолітнього сина, яких оспорюваною постановою позбавлено можливості мати повноцінну сім'ю.

Згідно ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, виходячи з аналізу вищезазначеної правової норми, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Відповідно до статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, суд вважає вищевказані вимоги обґрунтованими та підставними, оскільки судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання.

З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з'ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.8 та 19 Конституції України, ст.ст.7-11, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністравний позов- задоволити.

Скасувати постанову про заборону в'їзду в Україну громадянину Грузії ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 (ОСОБА_1), видану начальником Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної Служби України від 31 січня 2017року.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Ужгородський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М Леміш