Справа № 2-а-4264/09/1470
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2012-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2012 р.Справа № 2-а-4264/09/1470

Категорія:8.2.6Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Димерлія О.О. та Єщенка О.В.

при секретарі Івановій К.І.

за участю представників апелята:

ОСОБА_1

ОСОБА_2 (за дорученням від 19.09.2011 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі апеляційну скаргу акціонерного товариства закритого типу «Санта Україна»на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2010 року по справі за позовом акціонерного товариства закритого типу «Санта Україна»до Первомайської обєднаної державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення-рішення №/2 від 06.08.09 р., -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до Первомайської обєднаної державної податкової інспекції про визнання протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення № /2 від 06.08.009 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що викладені в акті перевірки висновки про порушення податкового законодавства не відповідають законодавству, відповідач порушив п.1.7 Наказу ДПА України № 327 «Про оформлення результатів перевірки платників податків», п.17.1.3 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення податкових зобовязань платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами». В акті перевірки не викладений факт про донарахування сум податкових зобовязань з податку на прибуток підприємств та підстави нарахування штрафних санкцій. Тому податкове повідомлення рішення від 06.08.2009 р. підлягає скасуванню.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, акціонерне товариство закритого типу «Санта Україна»в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У звязку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із задоволенням позовних вимог .

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що актом від 05.06.2009 р. про результати планової виїзної перевірки акціонерного товариства закритого типу «Санта Україна»з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2007 р. по 31.12.2008 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2007 р. по 31.1.2008 р. встановлено порушення п.п 5.3.9, п.5.3, п.п.5.5.1, п.5.1, п.5.9 ст. 5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств № 334/94 від 28.12.1994 р. зі змінами та доповненнями . Акт був надісланий позивачу, який 12.06.2009 р. надав податковій інспекції заперечення до акту перевірки. На підставі п.4.4 Наказу ДПА від 13.06.2007 р. за № 354, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.06.2007 за № 683/13950 Про оформлення результатів невиїзних документальних виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за результатами розгляду заперечень складається висновок довільної форми, у якому зазначаються наведені в акті перевірки факти та дані, відносно яких надано заперечення субєктом господарювання. Зазначений висновок є складовою частиною матеріалів перевірки та враховуються керівником органу державної податкової служби при їх розгляді і прийняті податкового повідомлення рішення ( рішення про застосування штрафних-фінансових санкцій). Висновок акта перевірки був викладений в наступній редакції, а саме: перевіркою встановлено порушення п.п.5.3.9, п.5.3, п.п.5.5.1, п.5.1, п.5.9 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»№ 334/94 від 28.12.1994 р. зі змінами та доповненнями в результаті чого в періоді, що перевірявся занижено податок на прибуток всього на 6 125 грн., в тому числі:

- за IV кв. 2007 р. занижено податок на прибуток в сумі 6 125 грн.

- за І кв.2008 р. занижено податок на прибуток в сумі 20 500,75 грн.,

- за ІІ кв. 2008 р. завищено податок на прибуток на суму 20 500,75 грн.

За результатами акта перевірки було прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 19.06.2010 р. згідно з підпунктом б підпункту 4.2.2 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2001 № 2181-ІІІ та згідно з пп. 17.1.3 п.17.1 п.17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2001р. № 2181-ІІІ на суму 19 437,90 грн., з яких 6 125 грн. податок на прибуток та 13 312,90 грн. штрафних ( фінансових) санкцій. Позивач скористувався правом адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, за результатами яких його скарги були залишені без задоволення та прийняте податкове повідомлення рішення № /2 від 06.08.2009 р. на суму 19 437,90 грн.

Відповідно до п. 5.9 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» № 334/94 від 28.12.1994 р. зі змінами та доповненнями платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів (крім тих, що підлягають амортизації, та цінних паперів), сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів (далі - запасів) на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення (перетворення, зберігання) яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом (за винятком тих, що отримані безкоштовно). У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду перевищує їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових доходів платника податку у такому звітному періоді. У разі коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду є меншою за їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових витрат платника податку у такому звітному періоді.

Проведеною перевіркою відображеного показника за 4 кв. 2007 р. встановлено невірне визначення суми приросту балансової вартості у додатку К1/1 до рядків 01.2 Декларації з податку на прибуток підприємства. Актом виїзної планової перевірки позивача за період з 01.10.2006 р. по 30.09.2007 р. від 17.12.2007 р. в додатку № 6 станом на 01.01.2007 р. був зафіксований залишок приросту балансової вартості запасів в сумі 160 090 грн. Акт підписаний позивачем без заперечень. В декларації з податку на прибуток від 07.02.2008 р. станом на 01.01.2007 р. відображено приріст балансової вартості запасів в сумі 184 592 грн. Різниця приросту балансової вартості запасів складає 24 502 грн., з яких 25% складає 6 125 грн. донарахованого позивачу податку на прибуток та застосовані штрафні санкції за 50 % від суми податкового зобовязання в сумі 3 062,50 грн.

Актом перевірки встановлено завищення витрат на оплату праці задекларованих субєктом господарювання у І кв. 2008 р. у рядку 04.3 Декларації «витрати на оплату праці» на суму 82 003,34 грн. (згідно відомостей про нарахування заробітної плати за січень, лютий, березень 2008 р. витрати на оплату праці складають 2 082 964,66 грн., а по даним декларації рядку 04.3 «витрати на оплату праці»складають в сумі -2 164 968,00 грн., різниця становить 82 003,34 грн., чим порушено п. п 5.3.9, п.5.3, п.п.5.5.1, п.5.5, ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»№ 334/94 від 28.12.1994 р., яким передбачено, що:

- не включаються до складу валових витрат витрати на виплату винагород або інших видів заохочень пов'язаним з таким платником податку фізичним чи юридичним особам у разі, якщо немає документальних доказів, що таку виплату або заохочення було проведено як компенсацію за фактично надану послугу (відпрацьований час). За наявності зазначених документальних доказів віднесенню до складу валових витрат підлягають фактичні суми виплат (заохочень), але не більші ніж суми, розраховані за звичайними цінами.

- до складу валових витрат відносяться будь-які витрати, пов'язані з виплатою або нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, депозитами) протягом звітного періоду, якщо такі виплати або нарахування здійснюються у зв'язку з веденням господарської діяльності платника податку.

Зазначене порушення призвело до завищення скоригованих валових витрат та заниження обєкту оподаткування податком на прибуток. Перевіркою встановлено заниження витрат на оплату праці задекларованих у ІІ кв. 2008 р. у рядку 04.3 Декларації «витрати на оплату праці»82 003,34 грн. Згідно відомостей нарахування заробітної плати за квітень, травень, червень 2008 р. витрати складають 1 829 618,34 грн., а по даним Декларації поданої за ІІ в. 2008 р. 1 747 615,00 грн. Різниця складає 82 003,34 грн.

Відповідно до ст.17.1.3 Закону України «Про порядок погашення зобовязань перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 р. за № 2181-ІІІ у разі, коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобовязання платника податків такий платник податків зобовязаний сплатити штраф у розмірі 10 % від суми недоплати за кожний податковий період, установлений для такого податку, починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше 50 % такої суми та не менше 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк несплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Апелянт вважає, що донарахування штрафних санкцій в сумі 10 250,40 грн. відповідач здійснив неправомірно, оскільки Декларації з податку на прибуток подаються щоквартально наростаючим підсумком, то сума витрат на оплату праці в І кв. 2008 р. відрегульовано заниженням таких виплат у ІІ кв. 2008 р., то недоплати по податку на прибуток не було, а штрафні санкції нараховані неправомірно.

Однак з такими доводами апелянта погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 17.2 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»платник податків, який до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму такої недоплати та штраф у розмірі п'яти відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку,

б) або відобразити суму такої недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за наступний податковий період, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми податкового зобов'язання з цього податку. При самостійному донарахуванні суми податкових зобов'язань адміністративні штрафи не накладаються.

Однак, апелянт уточнюючий розрахунок ДПІ не надав, а в декларації з податку на прибуток за ІІ кв. 2008 р., самостійно виправив помилку в податковому обліку, однак без дотримання вимог б п.17.2 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Сума штрафних санкцій за змістом Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»є складовою податкового зобовязання, тому не донарахування платником штрафу в порядку підпункту б п.17.2 Закону прирівнюється до заниження податку, що обґрунтовує правомірність застосування податковою інспекцією штрафних санкцій в сумі 50 % від суми заниженого обєкту оподаткування податком на прибуток в сумі 10 250,40 грн.

Зважаючи на все вище викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що при розгляді справи судом правильно застосовані норми процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки базуються на невірному трактуванні відповідачем фактичних обставин і норм процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апелянта.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195,196,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства закритого типу «Санта Україна»залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2010 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 19.03.2012 р.

Головуючий: суддя Зуєва Л.Є.

суддя Димерлій О.О.

суддя Єщенко О.В.