Справа № 552/1379/17
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 р.Справа № 552/1379/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Кононенко З.О. , Бондара В.О.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Київського районного суду м. Полтави від 13.04.2017р. по справі № 552/1379/17

за позовом ОСОБА_1

до Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про врахування стажу роботи при призначенні пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Київського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якому просила суд визнати дії Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії неправомірними; зобовязати Полтавське обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області при призначенні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсії врахувати стаж роботи з 01.09.1973 року по 07.07.1976 року (період навчання в Кооперативному технікумі «Оренбургської облспоживспілки») та з 23.11.1982 року по 16.06.1983 року (у ресторані «Вечерні зорі» на посаді буфетниці).

В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що 02.12.2016 року вона звернулась до Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області з заявою про призначення пенсії у звязку з досягненням пенсійного віку. 15.02.2017 року вона отримала лист з Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області за №4491/0209 про не включення до стажу роботи, який їй дає право на пенсію періоду, коли вона навчалась у Кооперативному технікумі Оренбурської облспоживспілки з 01.09.1973 року по 07.07.1976 року, оскільки підставою видачі є особова справа, а не первинні документи, а також період, коли вона працювала у «Ресторані «Вечірні зорі», оскільки підстава видачі довідки виконавчого комітету Полтавської міської ради від 05.05.2016 року №13-08.7-11/276 є Книга обліку руху трудових книжок та вкладишів до них. Вважає дані дії працівників пенсійного фонду протиправними. Тому вона звернулась в суд за захистом своїх порушених прав

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 13.04.2017 року у справі № 552/1379/17 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про врахування стажу роботи при призначенні пенсії.

Визнано дії Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії неправомірними.

Зобовязано Полтавське обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області при призначенні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсії врахувати стаж роботи з 01.09.1973 року по 07.07.1976 року (період навчання в Кооперативному технікумі «Оренбургської облспоживспілки») та з 23.11.1982 року по 16.06.1983 року (у ресторані «Вечерні зорі» на посаді буфетниці).

Відповідач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач надала письмові заперечення, в яких зазначила, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджено всі обставини справи та прийнято рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просила суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Позивач в судове засідання не зявилася, була повідомлена належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, надала клопотання про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, 02 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернулась з заявою до Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про призначення пенсії у зв»язку з досягненням пенсійного віку.

15 лютого 2017 року позивач отримала лист з Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області №4491/0209 (а.с.10-11) про не включення до стажу роботи, який їй дає право на пенсію періоду, коли вона навчалась у Кооперативному технікумі Оренбурської облспоживспілки з 01.09.1973 року по 07.07.1976 року, оскільки підставою видачі є особова справа, а не первинні документи, а також період, коли вона працювала у «Ресторані «Вечірні зорі», оскільки підстава видачі довідки виконавчого комітету Полтавської міської ради від 05.05.2016 року №13-08.7-11/276 є Книга обліку руху трудових книжок та вкладишів до них.

З даною відмовою Пенсійного фонду позивач не погодилась та звернулась в суд за захистом своїх порушених прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надані всі необхідні документи для підтвердження її трудового стажу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком мають жінки, які народилися 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року, після досягнення ними віку 57 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного Фонду України №22-1 від 25.11.2005 року, визначення тривалості страхового стажу здійснюється на підставі документів передбачених Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові угоди і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Як встановлено з матеріалів справи, згідно довідки про укладення шлюбу за №9148 від 20.11.2009 року 09 вересня 1978 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_3 (а.с.5).

З 1981 року ОСОБА_1 проживає та працює в місті Полтаві.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач втратила трудову книжку, тому їй доводиться підтверджувати свій трудовий стаж довідками від установ, підприємств та організацій, в яких вона раніше працювала.

Так, в довідці №104/01-10 від 01.08.2016 року, виданій Професійною навчальною установою «Кооперативний технікум» Оренбургської облспоживспілки зазначено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчалась в Оренбургському кооперативному технікумі на очному відділенні по спеціальності «Товароведення промислових і продовольчих товарів» з 01.09.1973 року (Наказ №612 від 04.09.1973 року) по 07.07.1976 року по закінченню виданий диплом Ю №657533 від 07.07.1976 року, реєстраційний номер 65, присвоєна кваліфікація «Товаровед» (а.с.7).

З архівної довідки виконавчого комітету Полтавської міської ради від 05.05.2016 року за №13-08.7-11/276 (а.с.8) встановлено, що згідно Книги обліку руху трудових книжок та вкладишів до них ОСОБА_1 прийнята на посаду буфетниці ресторану «Вечірні зорі» з 23 листопада 1982 року. Згідно Книги обліку руху трудових книжок та вкладишів до них звільнена з займаної посади з 16 червня 1983 року.

Архівна довідка виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради від 23.11.2016 року за №04.1-20/1125 (а.с.9) також підтверджує, що ОСОБА_1 працювала на посаді буфетниці в ресторані «Вечірні зорі».

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем надані всі необхідні документи, що підтверджують її трудовий стаж за період навчання в Кооперативному технікумі «Оренбургської облспоживспілки» з 01.09.1973 року по 07.07.1976 року та у ресторані «Вечерні зорі» на посаді буфетниці з 23.11.1982 року по 16.06.1983 року, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Київського районного суду м. Полтави від 13.04.2017 року у справі № 552/1379/17 відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Полтави від 13.04.2017р. по справі № 552/1379/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст ухвали виготовлений 12.06.2017 р.