Справа № 226/734/17
Суддя: Клепка Л. І.
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 226/734/17
Провадження № 2-а/226/78/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Клепка Л.І.,

секретаря Тіссен О.В.,

представника відповідача Самойленка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мирноград Донецької області справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м.Димитров Донецької області про визнання дій управління ПФУ в м. Димитрові протиправними та поновленні порушеного права на соціальний захист, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області про визнання дій управління ПФУ в м. Димитрові протиправними та поновленні порушеного права на соціальний захист.

На обґрунтування вимог зазначив, що він перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м.Димитрові як внутрішньо переміщена особа і отримує пенсію по інвалідності за загальним захворюванням, яка виплачувалась йому до 1 жовтня 2016року. В жовтні 2016року з невідомих йому причин виплата пенсії була припинена, про причини прийняття такого рішення відповідач його не повідомив. Вважаючи, що припинення виплати раніше призначеної йому пенсії за інвалідністю є порушенням його гарантованого державою права на соціальний захист, позивач просить суд визнати ці дії відповідача протиправними та зобов'язати відповідача поновити йому виплату пенсії з 01.10.2016року.

До судового засідання позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з'явився, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача позов не визнав, вважав, що, припиняючи виплату позивачу пенсії з жовтня 2016 року, УПФ діяло правомірно, оскільки позивач за адресою, вказаною ним при взятті на облік як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_1 не мешкає і, до того ж, не подовжив строк дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої 25.11.2014року, яка становить шість місяців з дня її отримання. Посилаючись на Постанову КМУ № 509 від «Про облік внутрішньо переміщених осіб», Постанову КМУ № 636 від 26.08.2015 року, яка діяла до 08.06.2016 року «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року №1706, за яким, строк дії такої довідки може бути продовжений на наступні шість місяців, для чого внутрішньо переміщена особа має повторно звернутися за фактичним місцем свого проживання до уповноваженого органу, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_2. Є інвалідом 1 групи за загальним захворюванням.

Згідно довідки Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради №, 25.11.2014 року його взято на облік як особу, яка перемістилася з тимчасово окупованої території, за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно наданих відповідачем матеріалів з пенсійної справи позивача, він з листопада 2014 року перебуває на обліку в УПФ в м.Димитрові і отримує пенсію за інвалідністю.

Згідно довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії, пенсія йому виплачувалась з листопада 2014 року до жовтня 2016 року (арк.спр.30).

Як слідує з показань представника відповідача, позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку в УПФ в м.Димитрові до теперішнього часу, де до теперішнього часу йому нараховується пенсія, виплата якої з жовтня 2016 року не здійснюється через отримання інформації про його відсутність за адресою перебування, зазначеній в довідці внутрішньо переміщеної особи.

Предметом спору, порушеного позивачем, є правомірність припинення йому виплати пенсії відповідачем з жовтня 2016 року.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов'язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право відповідно до частини другої статті 46 Основного Закону України гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через ПАТ «Державний ощадний банк України». Таким чином, умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою, а також наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Представником відповідача в судовому засіданні підтверджено, що пенсія позивачу, незважаючи на те, що строк його довідки як внутрішньо переміщеної особи закінчився, перераховувалась на його рахунок, відкритий в Ощадбанку.

Згідно п. 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року (в редакції Постанови КМ № 352 від 08.06.2016) (далі Порядок № 509), довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.

Як зазначено в судовому засіданні представником відповідача, довідка про взяття позивача на облік як особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, не скасована, рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи не приймалося.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058 (далі Закон № 1058), за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Закон № 1058 або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав зупинення або непоновлення виплати вже призначеної пенсії, є тільки підстави припинення виплати відповідно до статті 49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений. Вказаною нормою Закону також передбачено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Рішення про припинення виплати пенсії позивачу з 01 жовтня 2016 року відповідачем не виносилось.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно положень статті 1 Конвенції, статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями статті 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

До такого висновку суд дійшов і з врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», в якій встановив обов'язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Припинивши позивачу виплату пенсії через відсутність його за місцем перебування та непродовження ним дії довідки про взяття на облік як особи, яка перемістилась з території проведення антитерористичної операції, відповідач послався на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365, який не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

З огляду на приведене, враховуючи, що пенсія є виплатою довічною та постійною, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем вимог статті 19 Конституції України, частини першої статті 49 Закону № 1058-VI, оскільки з 01 жовтня 2016 року позивачу зупинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не наведено жодного порушення з боку позивача, яке б відповідно до чинного законодавства було б підставою для припинення виплати його пенсії. Діючи поза законом, відповідач тим самим свавільно втрутився у право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту шляхом задоволення вимог позивача в частині зобов'язання відповідача поновити виплату їй пенсії з часу припинення.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону № 1058 нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

На підставі Конституції України, ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», рішень Європейського суду та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, керуючись, ст.ст.2, 11, 71, 86, 99, 160-163, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м.Димитров Донецької області про визнання дій управління ПФУ в м. Димитрові протиправними та поновленні порушеного права на соціальний захист задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_2.

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1 жовтня 2016 року.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області (, 85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, 13) судовий збір в розмірі 640 грн.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Димитровський міський суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Вступна і резолютивна частини проголошені 8 червня 2017 року. Повний текст постанови виготовлено та підписано в нарадчій кімнаті 12 червня 2017 року.

Суддя Л.І.Клепка