Справа № 821/239/17
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 р. Справа № 821/239/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Хом'якова В.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Генічеського обєднаного управління Пенсійного фонду України Херсонської області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Генічеського обєднаного УПФ України Херсонської області про стягнення з ОСОБА_3 об'єднаного УПФ України Херсонської області на користь позивача середній заробіток за період затримки виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2016 року по справі №821/596/16 за період з 03 серпня 2016 року по 03 листопада 2016 року у сумі 9 834 грн. 50 коп. без врахування утримання податків та інших обов'язкових платежів; стягнення безпідставно стягнуту з ОСОБА_2 вихідну допомогу у сумі 3 120 грн. 20 коп. без врахування утримання податків та інших обов'язкових платежів; стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги у розмірі 3 500 грн.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Генічеського об'єднаного УПФ України Херсонської області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за період затримки виконання судового рішення з 03 серпня 2016 року по 03 листопада 2016 року у сумі 8 321 грн. 04 коп. Стягнуто з Генічеського об'єднаного УПФ України Херсонської області (за рахунок бюджетних асигнувань) на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 2 248 грн. 15 коп. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про зміну судового рішення та задоволення адміністративного позову в повному обсязі, в звязку з тим, що в частині відмови позовних вимог судове рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 працювала на посаді головного спеціаліста з ведення електронних реєстрів та підтримки інформаційно-аналітичних систем УПФ України в Нижньосірогозькому районі Херсонської області.

31 березня 2016 року наказом УПФ України в Нижньосірогозькому районі Херсонської області від 29 березня 2016 року позивача звільнено з вказаної посади, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України.

Не погоджуючись з даним наказом ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2016 року скасована постанова Херсонського окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року по справі №821/596/16, прийнято у справі нову постанову якою адміністративний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 об'єднаного УПФ України Херсонської області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволений, скасовано наказ начальника УПФ України в Нижньосірогозькому районі Херсонської області від 29 березня 2016 року №11-0 «Про звільнення працівника управління» ОСОБА_2 з посади головного спеціаліста з ведення електронних реєстрів та підтримки інформаційно-аналітичних систем УПФ України в Нижньосірогозькому районі Херсонської області, зобов'язано УПФ України в Нижньосірогозькому районі Херсонської області поновити ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста з ведення електронних реєстрів та підтримки інформаційно-аналітичних систем УПФ України в Нижньосірогозькому районі Херсонської області з 01 квітня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_3 об'єднаного УПФ України Херсонської області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 квітня 2016 року по 29 квітня 2016 року з відрахуванням обов'язкових платежів.

13 серпня 2016 року позивач отримала копію постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2016 року та 15 серпня 2016 року звернулась з заявою до ОСОБА_3 об'єднаного УПФ України Херсонської області про необхідність виконання даного судового рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді.

11 жовтня 2016 року Одеським апеляційним адміністративним судом за апеляційною скаргою ОСОБА_2 прийнято у справі додаткову постанову, якою внесено доповнення до резолютивної частини постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2016 року, а саме: стягнуто з ОСОБА_3 об'єднаного УПФ України Херсонської області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 квітня 2016 року по 02 серпня 2016 року з відрахуванням обов'язкових платежів; допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста з ведення електронних реєстрів та підготовки інформаційно-аналітичних систем УПФ України в Нижньосірогозькому районі Херсонської області і стягнення заробітної плати, але не більш чим за один місяць; стягнуто з відповідача, ОСОБА_3 об'єднаного УПФ України Херсонської області, на користь ОСОБА_2 витрати пов'язані з оплатою правової допомоги у розмірі 2 500 грн. за рахунок бюджетних асигнувань.

Наказом начальника ОСОБА_3 об'єднаного УПФ України Херсонської області від 03 листопада 2016 року №58-о «Про поновлення на роботі ОСОБА_2П.» позивача поновлено шляхом призначення з 01 квітня 2016 року на посаді головного спеціаліста з ведення електронних реєстрів Нижньосірогозького відділу обслуговування громадян ОСОБА_3 об'єднаного УПФ України Херсонської області, виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 квітня 2016 року по 02 серпня 2016 року, наказано вважати, що ОСОБА_2 приступила до роботи з 04 листопада 2016 року.

16 листопада 2016 року Іванівське об'єднане УПФ України Херсонської області подало до апеляційного суду заяву про роз'яснення абзаців 4,5 резолютивної частини постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2016 року, але у роз'ясненні постанови суду було відмовлено.

20 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернулась з заявою до ОСОБА_3 об'єднаного УПФ України Херсонської області з вимогою виплатити різницю в заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді за період з 03 серпня 2016 року по 03 листопада 2016 року включно.

05 січня 2017 року Іванівське об'єднане УПФ України Херсонської області надало відповідь про відмову у проведенні виплат різниці за затримку виконання судового рішення, мотивуючи тим, що затримка у виконання судового рішення виникла з причин, що Одеським апеляційним адміністративним судом було затримане винесення додаткового рішення і що рішення апеляційного суду з даного питання буде виконане після набрання його законної сили. Позивач вважає, що має право відповідно до ст. 236 КЗпП України на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 03 серпня 2016 року по 03 листопада 2016 року (65 днів). Виходячи з розрахунку доходів за січень 2016 року 2 773 грн. 68 коп. (посадовий оклад 1 723 грн. + доплата за ранг 55 грн. + доплата за вислугу років 355, 60 грн. + надбавка по постанові Кабінету Міністрів України №268 - 640,08 грн.), за лютий 2016 року 3 278 грн. 59 коп. (оклад 1 723 грн. + доплата за ранг 55 грн. + 355 грн. 60 коп. доплати за вислугу років + 213 грн. 36 коп. надбавки по постанові Кабінету Міністрів України №268 + відпустка 931 грн. 63 коп.), на думку позивача, різниця у заробітку за час затримки виконання судового рішення склала 9 834 грн. 50 коп. (151 грн. 30 коп. розміру середньоденної заробітної плати х 65 днів вимушеного прогулу).

09 листопада 2016 року ОСОБА_2 була подана заява про утримання з неї вихідної допомоги та наказом ОСОБА_3 об'єднаного УПФ України Херсонської області №58-О від 03 листопада 2016 року утримано з позивача вихідну допомогу, отриману при звільненні, в сумі 3 120 грн. 20 коп.

21 грудня 2016 року позивач звернулась до відповідача з заявою про повернення стягнутої вихідної допомоги повідомивши, що заяву, яку вона подала про стягнення з вихідної допомоги вважати неподаною, оскільки законодавством не передбачено повернення вихідної допомоги працівником, підприємство повинно виплатити працівнику суму зазначену у рішенні суду і не може змінювати цю суму.

Листом від 19 січня 2017 року №243/10 Іванівське об'єднане УПФ України Херсонської області відмовило в задоволенні заяви про повернення вихідної допомоги.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що при обчисленні виплат, які включаються до розрахунку середньої заробітної плати, позивачем була неправильно обчислено сума доходів за останні два місяці роботи (січень - люти 2016 року) перед звільненням, помилково включено за лютий 2016 року грошові кошти за відпуск березня 2016 року в сумі 931 грн. 63 коп., у звязку з чим за час затримки виконання судового рішення за період 03 серпня 2016 року по 03 листопада 2016 року позивачу слід виплатити 8 321 грн. 04 коп., виходячи із заробітної плати за січень 2016 року 2 773 грн. 68 коп. та за лютий 2016 року 2 235 грн. 48 коп., розміру середньоденної зарплати 128 грн. 02 коп. Разом з цим, судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача безпідставно стягнутої вихідної допомоги в сумі 3 120 грн., оскільки вихідну допомогу ОСОБА_2 було виплачено при звільненні за скороченням штатів, а в подальшому при поновленні її на посаді утримано з виплачених їй доходів на підставі її особистої заяви. Також, вимоги про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу (оплата послуг адвоката) в сумі 3 500 грн. були задоволені частково в сумі 2 248 грн. 15 коп., так як в грошовому виразі позовні вимоги задоволені на 64, 23 %, то і судові витрати стягуються пропорційно.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.5 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

При цьому, статтею 236 КЗпП України передбачено, що в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

На підставі п.3 ч.1 ст. 256 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2016 року, якою ОСОБА_2 поновлено на посаді повинна була виконуватись негайно з виданням наказу про відновлення працівника на роботі, при цьому відновлення проводиться не з дати винесення судового рішення або дати звернення працівника із відповідною заявою, а з дати незаконного звільнення, але Генічеським обєднаним УПФ України Херсонської області не були виконані вказані вимоги та судове рішення було виконано із затримкою.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Відповідно до абзацу п'ятого пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню на користь позивача, без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

З наведеного слідує, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Згідно п.5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 п.8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

Згідно п.4 розділу ІІІ Порядку обчислення середнього заробітної плати не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час щорічної і додаткової відпусток).

Таким чином, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апелянта, що при обчисленні виплат, які включаються до розрахунку середньої заробітної плати враховується випалта за час щорічної відпустки, а відтак висновок суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача середній заробіток за період затримки виконання судового рішення з 03 серпня 2016 року по 03 листопада 2016 року у сумі 8 321, 04 грн., з урахуванням заробітної плати за січень 2016 року 2 773 грн. 68 коп. та за лютий 2016 року 2 235 грн. 48 коп., розміру середньоденної зарплати 128 грн. 02 коп. є правильним.

Окрім цього, в апеляційні скарзі апелянт посилається на помилковість висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог про стягнення безпідставно стягнуту з ОСОБА_2 вихідну допомогу у сумі 3 120 грн. 20 коп. без врахування утримання податків та інших обов'язкових платежів.

Відповідно до ст. 44 КЗпП при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Судом першої інстанції було встановлено, що вихідну допомогу ОСОБА_2 було виплачено при звільненні за скороченням штатів, а в подальшому при поновленні її на посаді утримано з виплачених їй доходів на підставі її особистої заяви, що в свою чергу не заперечується апелянтом.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки наказ про звільнення ОСОБА_2 за скороченням штату скасований в судовому порядку, а трудові відносини продовжені, підстави для виплати їй одноразової грошової допомоги в розмірі 3 120 грн. 20 коп. відсутні у відповідності до ст. 44 КЗпП України, якою визначено, що виплата вихідної допомоги передбачена лише у разі звільнення працівника у зв'язку зі скороченням штату.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що лише після звернення за правовою допомогою нею була подана заява про те, що заява від 09 листопада 2016 року про утримання одноразової грошової допомоги, оскільки вказана грошова допомога не була стягнута з ОСОБА_2 примусово, а була повернута нею добровільно.

Крім того, відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, але за умови відсутності: а) рахункової помилки зі сторони платника; б) недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, у звязку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

ОСОБА_1