Справа № 813/1202/17
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року справа № 813/1202/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулкевич І.З.

секретар судового засідання Мергель І.Р.

за участю : представника позивача Филипець Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому з асіданні в залі суду в місті Львові справу за адміністративним позовом Державної служби України з безпеки на транспорті до Товариства з обмеженою відповідальністю "Софтрансавто" про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування,-

Встановив:

Державна служба України з безпеки на транспорті звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Софтрансавто", в якому просить стягнути з відповідача 22 635,64 грн., що еквівалентно 806,40 євро відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день проведення розрахунку, 16.08.2016 р., в дохід Державного бюджету України.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області було виявлено факти перевезення вантажу із перевищенням вагових обмежень, встановлених Правилами дорожнього руху України, без дозволу Державтоінспекції, або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів, за що відповідачу нараховано плату за проїзд - 806,40 євро що еквівалентно 22 635,64 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення на адміністративний позов з яких вбачається, що проти задоволення позову заперечує з підстав викладених в таких письмових запереченнях. Просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 16.08.2016 р. посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області місце проведення перевірки : автомобільна дорога М-18 «Харків-Сімферополь» км.341+100м проведено габаритно - ваговий контроль транспортного засобу марки ДАФ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Встановлено, що даний автомобіль належить ТзОВ "Софтрансавто".

За результатами проведеної перевірки складено Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю та Акт №0001542 від 16.08.2016 р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, на підставі яких проведено розрахунок 16.08.2016 року плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та нараховано плату за проїзд 806,40 євро.

Судом встановлено, що 03.03.2016 між ТзОВ "Софтрансавто" та ТзОВ Торговий дім "СОФІ" був укладений договір оренди транспортного засобу , марки ДАФ сідловий тягач, модель FTXF 95.480, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та причіп/напівпричіп марки SAMRO, НОМЕР_3, державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що Автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України від 5 квітня 2001 року № 2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт".

Органами державного контролю на автомобільному транспорті, відповідно до приписів пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України 08 листопада 2006 року №1567 "Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті"(далі - Порядок) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні. Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 р. №2344-111 (далі за текстом також - Закон) цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до абз.1 ч.7 ст.6 Закону Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.

На підставі ч.12 ст.6 Закону державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до 4.14, 17 ст.6 Закону державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки а наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, підтвердженого Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 2, 7, 10 ч.1 ст.34 Закону автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Згідно з 4.1, 2 ст.48 Закону автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для водія є - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до п.3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 р. №30 (далі за текстом - Правила), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №306 визначено, що рух транспортних засобів та їх составів фактична маса яких більше 36 т здійснюється за спеціальними правилами.

Згідно з п.4 Правил дорожнього руху, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі виданого перевізникові Державтоінспекцією за наявності погодження з дорожніми, комунальними, залізничними та іншими підприємствами і організаціями дозволу, в якому визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів, або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів.

Отже, відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт підлягають автомобільні перевізники.

З огляду на абз.18 ст.1 Закону автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Таким чином, плата за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовуються відносно автомобільних перевізників, якими є фізичні або юридичні особи, що здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. При цьому законодавець не пов'язує настання відповідної адміністративно-господарської відповідальності із фактом перебування транспортного засобу у власності відповідної фізичної чи юридичної особи.

В той же час, безпосередньо п.37 Постанови КМУ «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27 червня 2007 р. № 879, чітко передбачено, що саме Учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством.

Аналіз наведених норм законодавства показав, що відповідальність за перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів покладається на автомобільного перевізника - фізичну або юридичну особу, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Таким чином, в даному випадку відповідач не є автомобільним перевізником, в розумінні абз.18 ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт», а тому до нього не можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції визначені статтею 60 цього Закону, а також відповідно до ст. 61 Конституції України щодо індивідуальної відповідальності він не зобов'язаний сплачувати плату за проїзд великовагових та/або великогабаритного транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, оскільки перевезення вантажу на належному йому транспортному засобі здійснювалось ТзОВ Торговий дім "СОФІ" на підставі договору оренди транспортного засобу.

В силу ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позов Державної служби України з безпеки на транспорті до Товариства з обмеженою відповідальністю "Софтрансавто" про стягнення плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автодорогами загального користування в сумі 22 635,64 грн., не підлягає задоволенню з викладених вище підстав.

Відповідно до вимог частини 4 статті 94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 128, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

Поставив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 13 червня 2017 року.

Суддя Гулкевич І.З.