Справа № 825/553/17
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/553/17 Головуючий у 1-й інстанції: Житняк Л.О. Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

13 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

ОСОБА_2

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чернігівського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до Чернігівського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 з позовом до Чернігівського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, у якому просила: скасувати постанову про заборону в'їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_4 (паспорт НОМЕР_1, виданий 18 березня 2016 року) від 03 жовтня 2016 року строком на 3 (три) роки, прийняте Чернігівським прикордонним загоном Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України; зобов'язати відповідача вжити заходи щодо видалення інформації про громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 (паспорт НОМЕР_1, виданий 18 березня 2016 року) з бази даних "Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України" (інтегрована інформаційно-телокомунікаційна система "Гарт").

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року даний адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано постанову про заборону в'їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_4 (паспорт НОМЕР_2, виданий 18 березня 2016 року) від 03 жовтня 2016 року строком на 3 (три) роки, прийняте Чернігівським прикордонним загоном Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

02 жовтня 2016 року при спробі перетину державного кордону України з Республікою Білорусь на напрямку н.п. Скиток поза встановленого пункту пропуску ОСОБА_4 було затримано на території Новояриловицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області.

Дане діяння було кваліфіковано як адміністративне правопорушення та 03 жовтня 2016 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області винесена постанова по справі №743/1183/16-п, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 статті 204-1 Кодексу про адміністративні правопорушення і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1 700,00 грн.

02 жовтня 2016 року начальником відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу Чернігівського прикордонного загону підполковником ОСОБА_6 було прийнято рішення про примусове повернення позивача з України та зобов'язано останнього залишити територію України у термін до 22 жовтня 2016 року.

03 жовтня 2016 року підполковником ОСОБА_6, враховуючи вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 статтею 204-1 Кодексу про адміністративні правопорушення, та керуючись статтями 13, 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", вимогами наказу Адміністрації Держприкордонслужби України від 05 грудня 2011 року №946 "Про затвердження Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства", прийнято постанову про заборону позивачу в'їзду в Україну строком на 3 роки, яка є предметом розгляду даної справи.

Вирішуючи даний спір колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, громадянин ОСОБА_4 намагався перетнути державний кордон незаконним шляхом, оскільки у нього були відсутні документи на право перетину державного кордону, а також перебуваючи на території України та знаючи про таку відсутність документів, не вжив жодних заходів та до дипломатичних установ своєї країни на території України не звертався. Вказані обставини сторонами не заперечуються.

При цьому, позивачем 20 жовтня 2016 року добровільно залишено територію України до настання граничного строку, визначеного постановою про примусове повернення з України громадянина Російської Федерації від 02 жовтня 2016 року.

Відповідно до ч. 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду - виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України (ч.2 статті 13 Закону № 3773).

Згідно частини 3 цієї статті рішення про заборону в'їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №360 (далі - Положення) встановлено, що Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно пункту 8 Положення, ДМС під час виконання покладених на неї завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, громадськими спілками, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також підприємствами, установами та організаціями.

Пунктом 2.1 розділу ІІ Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 05 грудня 2011 року № 946 визначено, що рішення про заборону в'їзду в Україну іноземцю (далі - рішення про заборону в'їзду в Україну) приймається органом охорони державного кордону в разі і зокрема, якщо іноземця затримано у межах контрольованого прикордонного району під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Так, за встановленого факту спроби незаконного перетину позивачем державного кордону, за що передбачена адміністративна відповідальність, відповідач керувався статтею 26 Закону № 3773 в частині щодо іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України та без зазначення підстав, передбачених ч.1 статтею 13 Закону № 3773.

Таким чином, Чернігівським прикордонним загоном Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України була прийнята постанова про заборону в'їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_4 від 03 жовтня 2016 року строком на 3 (три) роки.

Статтею 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

При цьому, ч.1 статті 13 Закону № 3773 встановлено вичерпний перелік заборони в'їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства і такий перелік підстав є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Таким чином, як вірно було встановлено судом першої інстанції, уповноважені органи державної влади (міграційні органи, органи Служби безпеки України, органи охорони державного кордону), приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни проходження, не зобов'язані одночасно приймати рішення й про заборону в'їзду цієї особи на територію України. Встановлена Законом № 3773 можливість прийняття рішення про заборону подальшого в'їзду в Україну свідчить про наявність в уповноваженого органу дискреційних повноважень, тобто суб'єкту владних повноважень надається свобода, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів можливих рішень. Тобто, рішення про заборону подальшого в'їзду в Україну є не обов'язковою, а являється факультативною санкцією, яка може застосовуватись під час прийняття рішення про примусове повернення в країну походження, за наявності передбачених Законом підстав.

Отже, при прийнятті рішення про заборону в'їзду на територію України іноземця або особи без громадянства, щодо яких приймається рішення про примусове повернення в країну походження, суб'єкт владних повноважень повинен керуватися передбаченими законом підставами для заборони в'їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, які визначені в статті 13 Закону № 3773.

Між тим, позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, в розшуку, під слідством та судом в Україні не перебуває, обставин, які б забороняли б примусове повернення з України в країну походження чи третю країну відповідно до ст.31 Закону №3773 не виявлено.

При цьому, позивач неодноразово звертався з листами до начальника Чернігівського прикордонного загону, Першого заступника Голови Державної прикордонної служби України, Начальника Північного регіонального Управління Державної прикордонної служби України з проханням зняти з позивача заборону на право в'їзду в Україну, якими повідомляв останніх про об'єктивні підстави допуску порушення строків надходження в Україні та недопущення порушення ним законодавства в майбутньому.

З відповідей на звернення позивача вбачається, що обставини які ним повідомлялись, були прийняті до уваги, проте у зв'язку з відсутністю законодавчого врегулювання питання щодо зняття заборони в'їзду до спливу визначеного рішенням строку заборони, у задоволенні заяв позивача йому було відмовлено.

За встановлених обставин справи судом першої інстанції було враховано, що син позивача, який є учнем Чернігівського професійного ліцею залізничного транспорту, на момент винесення оскаржуваного рішення був неповнолітнім, а також його мати потребує догляду, колишня дружина позивача померла, виховання дітей та піклування за ними повністю лягає на плечі позивача (дані обставини підтверджуються довідкою від 18 квітня 2017 року № 283, свідоцтвом про народження серії І-ЕЛ №323033, свідоцтвом про смерть). У зв'язку з наведеним суд вбачає об'єктивні причини присутності на території України позивача в період винесення оскаржуваного рішення, та які відповідачем враховані не були. При цьому, прийняття рішення про заборону в'їзду на територію України не має імперативного характеру і є правом відповідача, а не його обов'язком, на що апелянту також необхідно було звернути увагу.

Також слід зазначити, що рішення про заборону в'їзду на територію України може негативно вплинути на родинні зв'язки та призвести до негативних наслідків для позивача та його родини.

З огляду на викладене, постанова, прийнята Чернігівським прикордонним загоном Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України 03 жовтня 2016 року про заборону позивачу в'їзду в Україну є протиправною та підлягає скасуванню.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову ОСОБА_4 як з таким, що є правомірним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Отже, при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Чернігівського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України - залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.