Справа № 826/4658/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 червня 2017 року № 826/4658/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Київській області та Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа: Міністерство юстиції України, про визнання протиправними дій та рішення, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) до Головного управління МВС України в Київській області (далі - відповідач-1, ГУ МВС України в Київській області) та Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач-2, ГУ НП в Київській області), третя особа: Міністерство юстиції України, про:

- визнання протиправними дій ГУ МВС України в Київській області щодо застосування до ОСОБА_1 Закону України від 16.09.2014 року №1682-VII (далі - Закон у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) як підстави для звільнення з роботи;

- визнання протиправним та скасування наказу ГУ МВС України в Київській області від 17.08.2015 року №440 о/с (зі змінами, внесеними наказом від 23.10.2015 року №558 о/с) про звільнення ОСОБА_1 з посади провідного спеціаліста відділу зв'язку Управління матеріального забезпечення;

- зобов'язання ГУ НП в Київській області поновити ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста відділу зв'язку Управління матеріального забезпечення;

- зобов'язання виплатити ОСОБА_1 належну йому за посадою заробітну плату за увесь час вимушеного прогулу із 17.08.2015 року.

В обґрунтування позову зазначено, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивача із займаної ним посади звільнено безпідставно. У період із 08.10.1979 рік по 16.02.1987 рік позивач працював електромеханіком, а дія ст. 3 Закону не розповсюджується на технічні спеціальності.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/4658/16 (далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

До суду через канцелярію від позивача надійшла заява про зміну позовних вимог, яка по суті є заявою про уточнення вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу, а саме про визнання протиправним та скасування наказу ГУ МВС України в Київській області від 17.08.2015 року №440 о/с (зі змінами, внесеними наказом від 23.10.2015 року №558 о/с та наказом від 24.03.2016 року №17 о/с) про звільнення ОСОБА_1 з посади провідного спеціаліста відділу зв'язку Управління матеріального забезпечення.

У зв'язку із припиненням повноважень відповідного судді щодо здійснення ним правосуддя, у провадженні якого перебувала справа та ним не розглянута по суті, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для її подальшого розгляду і вирішення визначено іншого суддю.

Відповідною ухвалою суду справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні.

Разом з тим, у судове засідання представники сторін та третьої особи не прибули, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи сторони та третя особа повідомлені належним чином. При цьому, до суду через канцелярію від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заяви про розгляд справи за відсутності відповідачів та третьої особи до суду не надійшли.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

17.08.2015 року ГУ МВС України в Київській області видано наказ №440 о/с «По особовому складу», яким, відповідно до ч. 8 ст. 3 Закону та п. 7 ст. 36 КЗпП, ОСОБА_1, провідного спеціаліста відділу зв'язку Управління матеріального забезпечення, звільнено. Підстава звільнення: лист Служби безпеки України від 24.07.2015 року №24/42728-Л, довідка про результати перевірки, передбаченої Законом, від 13.08.2015 року.

23.10.2015 року наказом №558 о/с ГУ МВС України в Київській області внесено зміни до наказу від 17.08.2015 року №440 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ відповідно до ч. 8 ст. 3 Закону та п. 7 ст. 36 КЗпП, ОСОБА_1, провідного спеціаліста відділу зв'язку Управління матеріального забезпечення, а саме вважати його звільненим відповідно до ч. 8 ст. 3 Закону та п. 7-2 ст. 36 КЗпП. Підстава: доповідна записка Сектора юридичного забезпечення від 16.10.2015 року №336.

24.03.2016 року наказом №17 о/с ГУ НП в Київській області знову внесено зміни до наказу від 17.08.2015 року №440 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ відповідно до ч. 8 ст. 3 Закону та п. 7-2 ст. 36 КЗпП ОСОБА_1, провідного спеціаліста відділу зв'язку Управління матеріального забезпечення, а саме вважати його звільненим відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 3 Закону та п. 7-2 ст. 36 КЗпП. Підстава: лист Служби безпеки України від 24.07.2015 року №24/42/728-Л.

Звільнення позивача із займаної посади ним оскаржується у судовому порядку, оскільки, за його переконанням, таке звільнення є безпідставним, внаслідок чого порушено права та інтереси позивача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Як з'ясовано у ході судового розгляду справи, першочергово позивача з посади звільнено на підставі ч. 8 ст. 3 Закону, відповідно до якої, заборона, передбачена ч. 3 ст. 1 цього Закону, застосовується до осіб, перевірка стосовно яких встановила недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у поданих ними за попередній рік деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, складених за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», та/або невідповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) в їх деклараціях, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених п.п. 1 - 10 ч. 1 ст. 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Рішення позивача про звільнення прийнято на підставі листа Служби безпеки України від 24.07.2015 року №24/42728-Л та довідки про результати перевірки, передбаченої Законом, від 13.08.2015 року, з якої вбачається, що за результатами проведеної перевірки встановлено, що до ОСОБА_1 застосовується заборона, передбачена ч. 3 ст. 1 Закону на підставі п. 3 ч. 4 ст. 3 Закону.

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 3 Закону, заборона, передбачена ч. 3 ст. 1 цього Закону, застосовується до осіб, які: були штатними працівниками чи негласними агентами в КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР, Головному розвідувальному управлінні Міністерства оборони СРСР, закінчили вищі навчальні заклади КДБ СРСР (крім технічних спеціальностей).

Тобто, шляхом видачі наказу №440 о/с позивача звільнено не на тій підставі, яку визначено за результатами перевірки. Також в наказу №440 о/с зазначено п. 7 ст. 36 КЗпП як підставу звільнення, у той час як фактично п. 7 ст. 36 КЗпП не має жодного відношення до звільнення позивача.

Зокрема, відповідно до п. 7 ст. 36 КЗпП, підставами припинення трудового договору є: набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи.

У той час як п. 7-2 ст. 36 КЗпП визначено, що підставами припинення трудового договору є: підстави, передбачені Законом.

Зазначені невідповідності наказу 440 о/с фактичним обставинам повністю усунені тільки шляхом видачі 24.03.2016 року ГУ НП в Київській області наказу №17 о/с.

Стосовно підстави звільнення позивача суд зазначає наступне.

У ході перевірки, передбаченої Законом, встановлено, що ОСОБА_1 у період із 08.10.1979 року по 16.02.1987 року працював електромеханіком зв'язку Управління урядового зв'язку КДБ УРСР. Інформація про належність ОСОБА_1 до агентурного апарату органів КДБ СРСР, КДБ УРСР та КДБ інших союзних республік колишнього СРС у Службі безпеки України відсутня. Виявлений факт того, що у період із 08.10.1979 року по 16.02.1987 року ОСОБА_1 працював електромеханіком зв'язку Управління урядового зв'язку КДБ УРСР і став підставою для подальшого його звільнення з посади.

Разом з тим, зазначене, на думку суду, не узгоджується із нижчевикладеним.

Як вже зазначено вище, п. 3 ч. 4 ст. 3 Закону передбачено, що заборона, передбачена ч. 3 ст. 1 цього Закону, застосовується до осіб, які: були штатними працівниками чи негласними агентами в КДБ СРСР, КДБ УРСР, КДБ інших союзних республік колишнього СРСР, Головному розвідувальному управлінні Міністерства оборони СРСР, закінчили вищі навчальні заклади КДБ СРСР (крім технічних спеціальностей).

Тобто, вимоги викладеної норми не розповсюджуються на технічні спеціальності.

У листі Міністерства юстиції України від 13.10.2015 року №С-19339/11.02 зазначено, що виключення «крім технічних спеціальностей» застосовується до всього переліку, зазначеного у п. 3 ч. 4 ст. 3 Закону, зокрема і до штатних посад КДБ УРСР.

Вище вже вказано, щ у період із 08.10.1979 року по 16.02.1987 року ОСОБА_1 працював електромеханіком зв'язку Управління урядового зв'язку КДБ УРСР.

Згідно з паспортом спеціальності 05.09.01 «Електромеханіка та еклектичні апарати», така спеціальність є технічною.

Отже, незважаючи на те, що ОСОБА_1 був штатним працівником КДБ УРСР, на нього все одно розповсюджується виключення «крім технічних спеціальностей».

Таким чином, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про безпідставність звільнення позивача з посади, а тому заявлена вимога про скасування наказу від 17.08.2015 року №440 о/с є такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №7, скасування акта суб'єкта владних повноважень як спосіб захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта. Отже, для відновлення порушеного права ОСОБА_1 його слід поновити на посаді з моменту (дати) його звільнення.

При цьому, суд зазначає, що заявлена вимога про визнання протиправними дій ГУ МВС України в Київській області щодо застосування до ОСОБА_1 Закону як підстави звільнення не підлягає задоволенню, оскільки задоволення такої вимоги не може призвести до відновлення порушеного права ОСОБА_1 Саме визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та поновлення ОСОБА_1 на посаді є належним та достатнім способом захисту його порушених прав та інтересів.

Частиною 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 (справа № 21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Відповідно до п. 2 Порядку №100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

За приписами абз. 3 п. 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

В п. 6 Постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 року №13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно п.п. 5 і 8 Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Тобто, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата.

У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 09.09.2014 року №10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» зазначено, що робочих днів у: серпні 2015 року - 20, вересні 2015 року - 22, жовтні 2015 року - 22, листопаді 2015 року - 21, грудні 2015 року - 23.

У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 20.07.2015 року №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» зазначено, що кількість робочих днів у 2016 році - 251.

У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 05.08.2016 року №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» зазначено, що робочих днів у: січні 2017 року - 20, лютому 2017 року - 20, березні 2017 року - 22, квітні 2017 року - 19, травні 2017 року - 20, червні 2017 року - 20.

З урахуванням викладеного, вимушений прогул позивача із 18.08.2015 року (наступний робочий день за днем звільнення) по 13.06.2017 року (дата ухвалення судом рішення) становить 457 робочих днів.

Згідно довідки від 29.09.2015 року №680, заробітна плата ОСОБА_1 за червень, липень 2015 року склала 10661,14 грн. Середньоденне грошове забезпечення - 247,94 грн.

Враховуючи, що кількість днів вимушеного прогулу складає 457 днів, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 113308,58 грн. (457 днів * 247,94 грн.).

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, постанова суду в частині поновлення позивача на посаді провідного спеціаліста відділу зв'язку Управління матеріального забезпечення та стягнення суми середнього заробітку за один місяць у розмірі 5330,57 грн. підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу викладених положень та обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Київській області та Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа: Міністерство юстиції України, про визнання протиправними дій та рішення, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії є таким, що підлягає частковому задоволенню.

Суд звертає увагу, що питання щодо строку звернення позивача до адміністративного суду з позовом вирішено ухвалою судді від 18.08.2016 року.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Поряд з цим, на підставі норм Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Київській області від 17.08.2015 року №440 о/с «По особовому складу» (зі змінами, внесеними наказом від 23.10.2015 року №558 о/с та наказом від 24.03.2016 року №17 о/с) про звільнення ОСОБА_1 з посади провідного спеціаліста відділу зв'язку Управління матеріального забезпечення.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста відділу зв'язку Управління матеріального забезпечення з дня звільнення.

4. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 113308,58 грн.

5. Позов в іншій частині залишити без задоволення.

6. Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного спеціаліста відділу зв'язку Управління матеріального забезпечення з дня звільнення та стягнення суми середнього заробітку за один місяць у розмірі 5330,57 грн. допустити до негайного виконання.

Копії постанови направити (вручити) сторонам та третій особі (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.І. Келеберда