Справа № 465/570/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/5373/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Костіва М.В.,

з участю секретаря судового засідання - Богдан А.О.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Залізничного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова на постанову Франківського районного суду м.Львова від 06.04.2017р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова про спонукання до вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И Л А:

31.01.2017р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив зобов'язати відповідача Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова здійснити перерахунок щомісячного довічного утримання судді з розрахунку стажу роботи на посаді судді 28 років (а.с.1-5).

Постановою Франківського районного суду м.Львова від 06.04.2017р. заявлений позов задоволено; зобов'язано відповідача Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова здійснити перерахунок щомісячного довічного утримання судді Федоришина А.В. з розрахунку стажу роботи на посаді судді 28 років; стягнуто з бюджетних асигнувань відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 620 грн. 20 коп. (а.с.39-41).

Не погодившись із постановою суду, її оскаржив відповідач Залізничне об'єднане управління Пенсійного фонду України м.Львова, який, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.43-45).

В обгрунтування апеляційних вимог покликається на те, що діючим на даний момент Законом України «Про судоустрій і статус суддів», на підставі якого позивачу було призначено утримання, не передбачено зарахування при визначенні розміру відсотку від грошового забезпечення до стажу роботи будь-яких інших посад, ніж посада судді. Відповідно час строкової військової служби та інші періоди не можуть бути зараховані для збільшення відсотків нарахувань.

У зв'язку із реорганізацією Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м.Львова судом апеляційної інстанції в порядку ст.55 КАС України допущено заміну відповідача його правонаступником - Залізничним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду /ОУПФ/ України м.Львова.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст.201 КАС України підставами для зміни постанови суду першої інстанції є:

1) правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права;

2) вирішення не всіх позовних вимог або питань.

Як установленому судом першої інстанції, позивач перебуває на обліку в Залізничному ОУПФ України м.Львова як отримувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 80 відсотків заробітної плати, яке призначене Управлінням Пенсійного Фонду України у Личаківському районі м.Львова згідно поданої заяви та представлених документів за нормами Закону України «Про судоустрій та статус суддів», починаючи з 23.09.2016р.

Відповідно до записів в трудовій книжці АТ-ІІІ № 3703113 позивач з 03.04.1982р. по 28.04.1984р. проходив строкову військову службу; з 24.08.1984р. по 29.06.1989р. був студентом юридичного факультету Львівського ордену Леніна державного університету ім.Ів.Франка; з 01.08.1989р. по 18.01.1993р. проходив службу в органах внутрішніх справ (а.с.10).

Згідно постанови Верховної Ради України № 1515-VIII від 08.09.2016р. «Про звільнення суддів» позивач звільнений з посади судді у зв'язку з поданням заяви у відставку (а.с.30-33).

Згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці , виданої Апеляційним судом Львівської обл. від 22.09.2016р., стаж роботи ОСОБА_1 станом на 22.09.2016р. становить 28 років 04 місяці 04 дні, в які входять період проходження строкової військової служби тривалістю 02 роки 25 днів; половина терміну навчання на юридичному факультеті строком 02 роки 05 місяців; період проходження служби в органах внутрішніх справ строком 03 роки 05 місяців 17 днів, а також стаж на посаді судді - 20 років 04 місяці 26 днів (а.с.28, 29).

Згідно розпорядження Управління Пенсійного Фонду України у Личаківському районі м.Львова № 3445 від 29.09.2016р. позивачу призначено грошове довічне утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, із урахуванням стажу на посаді судді строком 20 років 04 місяці 26 днів (а.с.27).

Вирішуючи наведений спір, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і Законами України.

Відповідно до Конституції України діяльність суддів гарантується, зокрема, особливим порядком їх обрання або призначення, звільнення з посади; обмеженням прав суддів на виконання іншої оплачуваної роботи, крім викладацької, наукової та творчої; фінансуванням функціонування судів та діяльності суддів виключно за рахунок коштів Державного бюджету України (ст.ст.126-128, 130).

Отже, Основний Закон України не допускає обмеження чи скасування встановлених конституційних гарантій діяльності суддів.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» незалежність судді забезпечується, зокрема, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді, правом судді на відставку. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Тобто, гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що також неодноразово було зазначено і Конституційним Судом України, зокрема, у рішеннях № 4-рп/2016 від 08.06.2016р., № 3-рп/2013 від 03.06.2013р., № 10-рп/2008 від 22.05.2008р., № 8-рп/2005 від 11.10.2005р.

Згідно ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України № 192-VIII від 12.02.2015р. «Про забезпечення права на справедливий суд», відповідно до рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016р.) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Аналогічні норми містить і Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р., який набрав чинності 30.09.2016р. Так, відповідно до абз.2 п.25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Окрім цього, щомісячне довічне грошове утримання судді є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних (законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при почесному звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Питання обрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, врегульовані в наступний спосіб.

Відповідно до ч.1 ст.120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на моменту виникнення спірних правовідносин) суддя, який має стаж роботи на досаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Разом з тим, згідно з п.11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28.03.2015р., судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Також Законом України № 1798-VIII від 21.12.2016р. «Про Вищу раду правосуддя» внесені зміни в Закон України «Про судоустрій і статус суддів», а саме пункт 34 доповнено абзацом четвертим такого змісту: «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)».

Водночас ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України № 4015-ХІІ від 24.02.1994р., було встановлено наступне: до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання помісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролеру за діяльністю суддів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих, за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Пунктом 3-1 постанови КМ України № 865 від 03.09.2005р. «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Виходячи з наведених норм, суд першої інстанції вірно зазначив про те, що стаж роботи позивача на посаді судді, до якого, зокрема, з урахуванням вимог вказаного законодавства, зараховується календарний період проходження строкової військової служби - 02 роки 00 місяців 25 днів; половина строку навчання у вищому навчальному закладі на юридичному факультеті за денною формою навчання - 02 роки 05 місяців 02 дні; стаж роботи в органах внутрішніх справ (на посаді слідчого) - 03 роки 05 місяців, становить 28 років 04 місяці 04 дні, що, в свою чергу, дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди, оскільки за кожний повний рік на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, що відповідає положенням п.25 розділу XII Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якого у разі, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону і, що також передбачено ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016р.

При цьому, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з'ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Поділ стажу та виокремлення з відповідного стажу роботи на посаді судді періоду навчання у вищому юридичному закладі, часу проходження військової служби та служби в органах внутрішніх справ, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним та таким, що суперечить вказаному законодавству, яким передбачено визначення стажу роботи на посаді судді, у тому числі умови зарахування до вказаного стажу періоду проходження строкової військової служби та перебування на інших посадах, оскільки за умови наявності стажу роботи на посаді судді не менше 10 років до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання зараховується, зокрема, календарний період проходження строкової військової служби та служби в органах внутрішніх справ на посаді слідчого, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, і відповідний стаж є єдиним та визначається як стаж роботи на посаді судді.

Відповідачу були подані документи, подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, довідка про заробітну плату для обчислення щомісячного грошового утримання, відповідно до яких стаж роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання становить 28 років 04 місяці 04 дні.

Таким чином, за наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача повинен становити 90 відсотків суддівської винагороди судді.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Водночас судом першої інстанції під час вирішення питання про розподіл судових витрат стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь держави судовий збір з розгляду даної справи в розмірі 620 грн. 20 коп.

Разом з тим, питання про розподіл судових витрат судом вирішено невірно, оскільки відповідно до п.п.13, 18 ст.5 Закону України «Про судовий збір» обидві сторони звільнені від сплати судового збору.

Такий приписами ст.94 КАС України не передбачено можливості в разі задоволення позову позивача, який звільнений від сплати судового збору, стягувати розмір такого з відповідача - суб'єкта владних повноважень в дохід бюджету.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно по суті вирішив розглядуваний спір, однак із помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, через що оскаржувану постанову в цій частині слід змінити та виключити із резолютивної частини постанови положення щодо розподілу судових витрат; в решті постанову суду належить залишити без змін.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.2 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст.201, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Залізничного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова задовольнити частково.

Постанову Франківського районного суду м.Львова від 06.04.2017р. в адміністративній справі № 465/570/17-а змінити, виключивши із резолютивної частини постанови положення щодо розподілу судових витрат.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
М. В. Костів