Справа № 389/1298/17
Суддя: Ткаченко Б. Б.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЄУН №389/1298/17
Провадження №2-а/389/72/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 року м.Знамянка

Суддя Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області Ткаченко Б.Б., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Знам'янської районного державної адміністрації Кіровоградської області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Знам'янської районної державної адміністрації Кіровоградської області, в якому просить поновити пропущений строк для звернення до суду, визнати неправомірним здійснення нарахування та виплати відповідачем до 5 травня в 2016 році разової грошової допомоги в розмірі меншому, ніж сім мінімальних пенсій за віком; зобовязати відповідача здійснити йому нарахування та виплату недоплаченої разової щорічної грошової допомоги до 5 травня у 2016 році як інваліду війни III групи згідно вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі семи мінімальних пенсій за віком з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 у позові зазначив, що він є інвалідом війни III групи та перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Знам'янської районної державної адміністрації Кіровоградської області. У 2016 році йому проведено виплату щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни III групи до 5 травня у розмірі 2310 грн. 00 коп. У відповідності до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач звернувся до відповідача із заявою щодо проведення нарахування та виплати недоплаченої разової щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, на що отримав відповідь про відмову у проведенні перерахунку у зв'язку з тим, що йому проведена така виплата у розмірі 2310 грн. 00 коп. Позивач зазначає, що відповідач здійснив виплату щорічної одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», згідно якої передбачається, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Вказує, що згідно з ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22.10.1993 (із доповненнями відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №367-XIV від 25.12.1998) щорічно до 05 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, зокрема: «інвалідам III групи сім мінімальних пенсій за віком».

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №107-VI від 28.12.2007 частину 5 ст.13 викладено у новій редакції, згідно якої розмір грошової допомоги до 05 травня учасникам бойових дій визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 таку редакцію ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визнано неконституційною.

Тому позивач вважає, що відповідач неправомірно застосував постанову Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" при виплаті йому щорічної одноразової грошової допомоги.

Представник відповідача 08.06.2017 подав до суду заперечення, в яких просив відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки на час виникнення спірних відносин відсутні правові підстави для виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги, у звязку з тим, що відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» розмір такої допомоги визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Позивачу виплачено розмір щорічної разової грошової допомоги у відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» та відповідно до Бюджетного кодексу України, яким визначено, що норми і положення ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України судом здійснено судовий розгляд адміністративної справи у порядку скороченого провадження за наявними в справі письмовими доказами.

Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Знам'янської районної державної адміністрації Кіровоградської області як учасник бойових дій, інвалід війни III групи та має право на пільги як інвалід війни, встановлені ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що підтверджується посвідченням серії Є №063907, виданим на імя позивача 23.12.2016.

Згідно з листом Управління соціального захисту населення Знам'янської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 26.04.2017 №02-84/387/1, позивачу 12.04.2016 призначено та виплачено щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 2310 грн. 00 коп. як інваліду війни III групи, на підставі Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» та кошторису управління на 2016 рік.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України, визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Відповідно до ч.2 ст.95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22.10.1993, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008, визначено, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 №79-VIII, який набув чинності 01.01.2015, розділ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності вказаного закону, Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленої ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Вищенаведені положення Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» не були визнані неконституційними та є чинними.

У межах реалізації наданих повноважень Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №141 від 02.03.2016 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Відповідно до пп.1 п.1 цієї постанови, з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань», встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі у органи соціального захисту населення, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у такому розмірі: інвалідам війни III групи - 2310 гривень.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня інвалідам війни.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем нараховано та виплачено позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік в розмірі 2310 грн. 00 коп.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №1-11/2012 від 25.01.2012 у справі за конституційним поданням Управління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно зі ст.22 Загальної декларації прав людини, розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004.

Крім того, Конституція не встановлює пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Чинним законодавством України не врегульовано питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу. Разом з тим, Конституційний Суд України у п.3 мотивувальної частини рішення у справі за №4-зп від 03.10.1997, зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах слід застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та залишається чинною на час перебігу правовідносин.

За змістом ч.3 ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на всій території України.

З огляду на викладене, суд вважає, що застосування до спірних відносин положень ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням п.26 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України у даному випадку не є підставою вважати неправомірними дії відповідача щодо виплати позивачеві щорічної разової допомоги до 5 травня за 2016 рік у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», а тому суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, позивачем у позовній заяві залишено на розсуд суду питання щодо пропуску ним шестимісячного строку на звернення до суду з даним позовом, а тому просить суд, у разі порушення такого, поновити даний строк, визнавши причини пропуску строку поважними.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом, позивач у квітні 2017 року дізнався про порушення свого права на отримання допомоги, передбаченої ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з листа Управління соціального захисту населення Знам'янської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 26.04.2017 №02-84/387/1.

Даний адміністративний позов був поданий до суду 29.05.2017 за вх.№6159/17, тобто у межах строку, встановленого ч.2 ст. 99 КАС України, обчисленого із моменту, коли позивач дізнався про порушення свого права на отримання одноразової грошової допомоги.

У звязку з відмовою у задоволенні позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, у відповідності до ч.5 ст.94 КАС України судові витрати слід компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 46, 95 Конституції України, ст.ст.13, 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» №141 від 02.03.2016, ст.ст.2, 8, 9, 11, 17, 87, 94, 99, 158 163, 183-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Знам'янської районного державної адміністрації Кіровоградської області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень, зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Знамянського міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2