Справа № 425/1216/17
Суддя: Коваленко Д. С.
Дата ухвалення: 2017-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2017 Провадження №2-а/425/64/17

Справа №425/1216/17

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі: головуючого - судді Коваленка Д.С., секретар - Кравченко Л.О., за участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьк, Лисичанськ та Рубіжне Романюка Олександра Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьк, Лисичанськ та Рубіжне Романюка Олександра Олександровича, яким просив скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії АР № 661610, якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень за порушення частини 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У призначений день та час судового засідання прибув позивач, відповідач не з'явився, і причини своєї неявки не повідомив, тому справа розглядалась без його участі.

Позиція позивача, з урахуванням наданих ним пояснень, полягала у тому, що 15 травня 2017 року він дійсно їхав по вулиці Миру поблизу будинку 22 у місті Рубіжне, керуючи транспортним засобом у вигляді автомобіля марки «ВАЗ», моделі «2106», і був зупинений працівниками патрульної поліції за порушення правил дорожнього руху, яке полягає у використанні не дозволеного кольору ліхтаря освітлення заднього номерного знака (тобто зовнішнього світлового приладу). Але правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення він не вчиняв, оскільки на першу вимогу поліцейського пред'явити діючий страховий поліс, не зміг виключно у зв'язку із тим, що розгубився, але ж під час складання постанови про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 126, страховий поліс він знайшов та пред'явив, проте інспектор все одно склав постанову. До того ж під час перевірки, у нього на лобовому склі автомобіля яким він керував, знаходився спеціальний знак, який видається разом із страховим полісом, і тому інспектор за серією та номером цього спеціального знака міг і сам перевірити наявність у нього страхового полісу. У зв'язку із чим, складена постанова підлягає скасуванню.

Позиція відповідача, з урахуванням наданого аудіо, відеозапису, полягала у тому, що позивач на його першу і другу вимогу, для перевірки, не пред'явив поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, хоча обов'язок мати при собі і пред'являти названий поліс на вимогу поліцейського, передбачений підпунктом а) пункту 2.4., підпунктом г) пункту 2.1. Розділу 2 Правил дорожнього руху. Він врахував, що позивач знайшов і пред`явив поліс, але зроблено це було вже після прийняття ним рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

А суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини:

П'ятнадцятого травня 2017 року, приблизно о 01 годині 35 хвилин, поблизу будинку 22, по вулиці Миру в місті Рубіжне Луганської області ОСОБА_1 керував механічним транспортним засобом (автомобілем) марки «ВАЗ», моделі «2106» (державний номерний знак: НОМЕР_1), але був зупинений інспектором патрульної поліції роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьк, Лисичанськ та Рубіжне Романюком Олександром Олександровичем у зв'язку із порушенням ОСОБА_4 одного з правил дорожнього руху, що він не оскаржує (а.с.1,22-24,26).

Разом з цим, під час спілкування з ОСОБА_4 інспектор пред'явив вимогу про надання для перевірки страховий поліс (договір) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.1,26).

ОСОБА_4 надав інспектору наявний у нього екземпляр вказаного договору, але виявилось що він мав закінчений строк дії, а тому не міг розглядатись як страховий поліс, про що інспектор відразу повідомив ОСОБА_4 та запропонував пошукати діючий страховий поліс, якщо він у нього є (а.с.26).

Не знайшовши діючого страхового полісу, ОСОБА_4 повідомив інспектора про те, що укладав необхідний договір страхування у вересні, і у якості доказу наявності у нього такого договору запропонував перевірити спеціальний знак, що видається до страхового полісу і мається у нього під лобовим склом автомобіля (а.с.26).

Після ознайомлення із змістом документу під назвою спеціальний знак до полісу серії АК №1324005, який дійсно знаходився під лобовим склом автомобіля яким керував ОСОБА_4, інспектор повідомив, що встановити дійсний зміст відомостей цього знаку він не може, оскільки вони не читаються, з чим погодився ОСОБА_4 (а.с.26).

ОСОБА_3 повідомив інспектора про те, що серію та номер спеціального знака можна встановити, а тому інспектор сам повинен перевірити чи є у нього страховий поліс чи немає (а.с.26).

Вислухавши це, інспектор повідомив ОСОБА_4 про те, що вчинення таких дій не передбачено діючим законодавством, пред'являтись на вимогу поліцейського повинен саме страховий поліс, а не спеціальний знак до нього, і вдруге пред'явив вимогу ОСОБА_1 надати для перевірки страховий поліс та запропонував ще раз уважно оглянути автомобіль та надав час для пошуку страхового полісу (а.с.26).

І, через декілька хвилин, у зв'язку із не наданням для перевірки страхового полісу, інспектор Романюк Олександр Олександрович повідомив ОСОБА_1 про прийняття ним рішення про розгляд адміністративної справи у зв'язку із не наданням для перевірки страхового полісу. Також інспектор роз'яснив ОСОБА_4 його права, передбачені положеннями статті 63 Конституції України та статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення та знову надав час для пошуку страхового полісу (а.с.26).

Оскільки будь-яких клопотань ОСОБА_1 не заявив і страховий поліс не надав, інспектор прийняв рішення що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді не пред'явлення для перевірки страхового полісу (договір) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та почав складати постанову про накладення на нього, у зв'язку із цим, адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень (а.с.26).

Разом з цим, під час складання вказаної постанови, ОСОБА_4 знайшов діючий страховий поліс (договір) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і пред'явив його для перевірки, але інспектор вказав на те, що рішення ним вже було прийнято і вже складається постанова про накладення на нього адміністративного стягнення, що виключає можливість закриття справи (а.с.26).

Вважаючи, що Олександр Олександрович Романюк не повинен був притягати його до адміністративної відповідальності, ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом про скасування названої постанови (а.с.1).

Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли публічні правовідносини у сфері нагляду за дотриманням правил дорожнього руху, в межах яких виник спір між позивачем, як учасником дорожнього руху, та відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, що наділений компетенцією встановлювати порушення правил дорожнього руху їх учасниками та притягати до адміністративної відповідальності тих учасників дорожнього руху, що вчинили адміністративне правопорушення. І у цьому спорі, позивач вважає прийняте щодо нього рішення у формі постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності не правомірним.

Для вирішення спору, враховуючи визначені судом правовідносини, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому із наступних мотивів:

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами другою і третьою статті 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У справах щодо оскарження рішень суб'єкта владних повноважень, адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони з дотриманням умов, що передбачені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом - КАС України).

Зважаючи на встановлені судом обставини та зміст постанови, суд вважає, що відповідач наданими ним доказами довів факт того, що при складанні постанови (серія АР №661610), якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф у розмірі 425 гривень, умови, що передбачені частиною третьою статті 2 КАС України, були дотримані у повному обсязі, і саме провадження у справі про адміністративне правопорушення було здійснено на основі суворого додержання законності.

Зокрема, оскільки відповідач прийняв постанову на підставі, у межах повноважень та у спосіб, як це передбачено частиною другою статті 6, статтею 19, частиною другою статті 120 Конституції України; частиною 1 статті 2, статтею 3, Розділом ІІ, статтею 23, статтями 29-33,35,40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIIІ; пунктом 2 Розділу І, пунктами 2 і 4 Розділу ІІ, пунктом 1 Розділу ІІІ «Положення про патрульну службу МВС», затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02 липня 2015 року №796; пунктом 4 Розділу І, пунктами 2,5 Розділу ІІІ, Розділом ІV «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395; частиною 2 статті 7, статтями 9-12,17-24,27,33-38, частиною 1 статті 126, пунктом п'ятим частини першої статті 213, статтями 217, 222, положеннями статей глави 18, статтями 258, 268, положеннями статей глав 21-23 КУпАП; використовуючи повноваження з метою для якої ці повноваження надані; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мали значення для правильного розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 та прийняття постанови за наслідками її розгляду, які передбачені статтями 9-13, 17-24, 27, 33-38, положеннями глави 18, статтями 278-280 КУпАП; неупереджено; добросовісно; розсудливо; своєчасно; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи дискримінації; з дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів ОСОБА_4 і цілями, на досягнення яких спрямована прийнята постанова; з врахуванням права ОСОБА_4 на участь у процесі розгляду його адміністративної справи та прийняття постанови.

Оцінюючи доводи позивача щодо відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП, суд виходить з такого.

Відповідно до положень частини 1 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В силу положень підпункту а) пункту 2.4. „Правил дорожнього руху", затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

А у підпункті г) пункту 2.1. цих же правил передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Також суд констатує, що і положення пункту 2 частини 1 статті 32 Закону України „Про Національну поліцію" визначають, що поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у випадку, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

А страховий поліс являється одним з документів, що підтверджує право особи на експлуатацію наземного транспортного засобу - автомобіля, оскільки в силу положень частини 1 статті 37 Закону України „Про дорожній рух" та частини 1 статті 13 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо особа не звільнена від обов'язку застрахувати свою цивільно-правову відповідальність, то експлуатація транспортного засобу без чинного на території України поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, - забороняється.

Отже, за положеннями названих правил дорожнього руху, на підставі простої усної вимоги поліцейського, у водія механічного транспортного засобу виникає обов'язок пред'явити для перевірки поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, якщо за законодавством водій не звільнений від обов'язкового страхування.

Позивач не заперечував проти того, що він не звільнений від обов'язкового страхування, і не заперечував проти того, що двічі на вимогу поліцейського, діючого полісу (сертифікату) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не надав.

Аргумент позивача про те, що на склі його автомобіля знаходився спеціальний знак, який свідчить про наявність у нього страхового полісу суд приймає, але оцінює його таким чином.

Відповідно до положень частини 8 статті 1 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховий поліс - це єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

А згідно з положеннями частини 2 статті 17 вищезазначеного закону, поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є документом, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджуються

Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. При цьому положення частини 5 вказаної статті вказують на те, що при укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховик зобов'язаний безоплатно видати страхувальнику спеціальний знак, що також затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Отже спеціальний знак та страховий поліс є абсолютно різними документами, які не можна ототожнювати в жодному разі. До того ж правила дорожнього руху встановлюють обов'язок для водія мати при собі і пред'являти на вимогу поліцейського саме поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а не спеціальний знак до нього.

І, що головне, адміністративним правопорушенням за визначенням частини 1 статті 126 КуПАП є не пред'явлення для перевірки саме полісу.

А отже наявність на склі автомобіля ОСОБА_1 спеціального знаку, що видається при укладенні договору, не звільняє його, як водія, від виконання обов'язку мати при собі і пред'являти на вимогу поліцейського поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пояснення позивача про те, що він мав при собі страховий поліс і пред'явив його в момент складання постанови суд не може врахувати як юридичний аргумент на користь скасування оскаржуваної позивачем постанови, оскільки за визначенням частини 1 статті 126 КУпАП, не пред'явлення водієм транспортного засобу для перевірки полісу (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є самостійним і закінченим складом адміністративного правопорушення, тобто діянням з так званим формальним складом, коли настання відповідальності настає за сам факт вчиненого діяння (дії чи бездіяльності).

Тому те, що позивач знайшов страховий поліс після того коли відповідач вже прийняв рішення про накладення адміністративного стягнення на останнього у зв'язку із вчинення адміністративного правопорушення, але до закінчення складання постанови не може свідчити про те, що її слід скасувати. Адже в діях позивача на момент прийняття відповідачем рішення і винесення постанови, в діях позивача дійсно мав місце склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП.

Те, що позивач не міг надати страховий поліс відразу, бо розгубився, суд не поділяє, оскільки аудіо, відеозапис події, який демонструє поведінку позивача, вказує на те, що розгубленості у нього не було. Також суд враховує і те, що цим же доказом підтверджується, що інспектор надав позивачу достатньо часу для того, щоби той знайшов і пред'явив для перевірки страховий поліс.

Тут же, суд враховує і те, що відповідно до положень частини 1 статті 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, його завданням, серед іншого, є виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, а також сумлінного виконання своїх обов'язків.

А тому суд вважає, що тільки власне не сумлінне ставлення позивача до його обов'язку мати при собі і пред'являти на вимогу поліцейського для перевірки страховий поліс, призвело до вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП, а відповідач, після неодноразового надання можливості позивачу надати необхідний поліс, правильно вчинив коли склав постанову про адміністративне правопорушення і наклав адміністративне стягнення за не пред'явлення полісу для перевірки.

До того ж суд вважає, що склавши постанову, інспектором було враховано завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання законів України, оскільки не притягнення до відповідальності позивача могло б створити у нього відчуття безкарності у випадку не сумлінного виконання своїх обов'язків.

Зважаючи на викладене суд вважає, що оскаржена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, при цьому розмір штрафу відповідає санкції частини 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення і підстав для її скасування не має.

Тому позовні вимоги задоволенню не підлягають, і у їх задоволенні слід відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Отже, керуючись положеннями статей 1,2,7,9,12,14-1,23,33,122,217,222,245-252,254-256,268,276-280,283,284,287-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, положеннями статей 1,2,5-7,17-20,23,69-72,122-154,158-163,167,171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьк, Лисичанськ та Рубіжне Романюка Олександра Олександровича про скасування постанови серії АР № 661610 від 15 травня 2017 року про накладення адміністративного стягнення, у справі про адміністративне правопорушення, у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень за порушення частини 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не проводити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Суддя - Д.С. Коваленко