Справа № 806/445/17
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Попова О.Г.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"12" червня 2017 р. Справа № 806/445/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Бучик А.Ю.

суддів: Майора Г.І.

ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "28" лютого 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області в частині відмови у наданні ОСОБА_5 дозволу на розробку проекту землеустрою, викладене у листі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 25 липня 2016 року №P -2477/0-1961/6-16;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області надати ОСОБА_5 дозвіл на розробку проекту землеустрою згідно клопотання вх. № Р-2446/0/5-16 від 09 березня 2016 року.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні ОСОБА_5 дозволу на розробку проекту землеустрою, оформлену листом № P-2477/0-1961/6-16 від 25 липня 2016 року. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_5 № P - 2439/0/5-16 від 2 березня 2016 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із прийняттям рішення у відповідності до вимог Земельного кодексу України.

В апеляційній скарзі Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області просить постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що земельна ділянка, на яку претендує позивач відноситься до перспективних земель за рахунок яких планується збільшення меж смт. Ємільчино, а тому направлена на адресу позивача відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 25.07.2016 № Р-2477/0-1961/6-16 відповідає положенням ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Встановлено, що 02 березня 2016 року ОСОБА_5 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства на території Ємільчинської селищної ради за межами населеного пункту. Клопотання зареєстроване Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області за вх. № Р-2446/0/5-16 від 09 березня 2016 року.

За результатами розгляду клопотання Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області листом за вих. №Р-2477/0-1961/6-16 від 25.07.2016 відмовило позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Як встановлено зі змісту листа Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області вих. №Р-2477/0-1961/6-16 від 25.07.2016, відмова відповідача вмотивована тим, що під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відповідач повинен надсилати органам місцевого самоврядування запити про висловлення позиції щодо можливості надання відповідного дозволу згідно рішення Державного агентства земельних ресурсів України №2/1 від 14 жовтня 2014 року. Так, відповідно до листа №254 від 05.05.2016 Ємільчинською селищною радою повідомлено, що зазначені у клопотанні земельні ділянки входять до перспективних земель та плануються для введення в межі смт. Ємільчине для розширення меж населеного пункту у встановленому Законом порядку. Також, Ємільчинською селищною радою додатково зазначено, що після введення вказаних земель в межі смт. Ємільчине, земельні ділянки першочергово будуть надані учасникам бойових дій.

Не погоджуючись із вказаним рішенням та вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся із позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції покликався на те, що відповідач відмовив ОСОБА_5 у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, що не передбачені законодавством, оскільки посилання на перспективність земель, що планується для введення в межі смт. Ємільчине, внаслідок розширення меж населеного пункту є необґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком, виходячи з наступного.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею1 Закону України "Про особисте селянське господарство" від 15.05.2003 №742-IV визначено, що особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Статтею 2 Закону України "Про особисте селянське господарство" визначено, що відносини, пов'язані з веденням особистого селянського господарства, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до частин 1, 2, 3 статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно приписів ч.1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 1 статті 117 Земельного кодексу України встановлено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У відповідності до ч.4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно ч.6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_6 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Пунктом "б" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів.

З системного аналізу правових норм можна зробити висновок, що з метою реалізації права громадян на отримання (придбання) у власність земельної ділянки останній звертається з відповідною заявою чи клопотанням до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Встановлено, що позивачем до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області було подано клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства з правом передачі у власність, до якої було додано: копію паспорта, копію ідентифікаційного коду, копія посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), викопіювання з публічної кадастрової картки України із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

Відмовляючи в наданні дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою, відповідач покликався на те, що Ємільчинська селищна рада заперечувала проти надання згоди та таку розробку у зв'язку з тим, що зазначені у клопотанні земельні ділянки входять до перспективних земель, які плануються для введення в межі смт. Ємільчине внаслідок розширення меж населеного пункту у встановленому Законом порядку.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідно до змісту положень ч. 7 ст.118 Земельного кодексу України законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно довідки Відділу Держгеокадастру в Ємільчинському районі Житомирської області від 27.04.2016 вбачається, що бажана до відведення з правом передачі у власність позивачу земельна ділянка за функціональним призначенням є землями сільськогосподарського призначення, є вільною від забудови, не передана у власність чи користування третім особам, земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивач, знаходиться в державній власності (землі запасу) за межами населеного пункту смт. Ємільчине Житомирської області.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначена у листі №P-2477/0-1961/6-16 від 25.07.2016 підстава відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не відноситься до жодної з підстав, визначених ч. 7 ст.118 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III, оскільки відповідачем не надано жодних проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, а саме внаслідок розширення меж населеного пункту смт. Ємільчине за рахунок земель зазначених у клопотанні позивача.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність прийнятого рішення, яке постановлене із дотриманням судом норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "28" лютого 2017 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Ю.Бучик

судді: Г.І. Майор

ОСОБА_2

Повний текст cудового рішення виготовлено "12" червня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_5 АДРЕСА_1,11201

3- відповідачум: Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області вул.Довженка,45,м.Житомир,10002

4- представник позивача: ОСОБА_3 - вул. Військова, б. 3а, кв. 6, смт. Ємільчино, Житомирська область,