Справа № 823/225/17
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/225/17 Головуючий у 1-й інстанції: Каліновська А.В.
Суддя-доповідач: Собків Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р., Бабенка К.А.

за участю секретаря: Морозенко С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 23 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Держпраці у Черкаській області про визнання неправомірною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Управління Держпраці у Черкаській області про визнання неправомірною та скасування постанови про накладення штрафу від 20.10.2016 № 23-07-20/0415-382.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 23 березня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на адресу управлінням Держпраці у Черкаській області надійшов лист громадянки ОСОБА_3 від 18.08.2016 про проведення перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 щодо здійснення діяльності без укладання трудових договорів з працівниками.

Листом Державної служби України з питань праці №9206/4.1/4.2-ДП-16 від 07.09.2016 надано згоду управлінню Держпраці у Черкаській області на проведення позапланової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.

На підставі наказу від 12.09.2016 №245-Н та направлення від 12.09.2016 №1271 посадовою особою управління Держпраці у Черкаській області в період з 04.10.2016 по 06.10.2016 було проведено перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з питань додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне страхування, результати якої оформлені актом №23-07-20/0415.

Вказаною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог чинного законодавства про працю, а саме:

- робота консультанта по товарах ОСОБА_4 та прибиральниці ОСОБА_5 мають ознаки трудових відносин, чим порушено ст. 24 КЗпП України;

- виконання ОСОБА_6 роботи з ведення бухгалтерського обліку без укладення трудового договору чи цивільно-правової угоди, чим порушено вимоги ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України.

На підставі вказаного акту перевірки, управлінням Держпраці у Черкаській області винесено постанову від 20.10.2016 №23-07-20/0415-382 про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 у розмірі 130 500,00 грн.

Заперечуючи законність постанови про накладення штрафу від 20.10.2016 №23-07-20/0415-382, позивач звернувся з позовом про визнання її неправомірною та скасування.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 статті 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Верховний Суд України у пункті 7 постанови Пленуму від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

За приписами статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов'язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Водночас, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці. Порядок укладання договорів підряду (на виконання певних робіт) регулюється главою 61 Цивільного кодексу України.

Згідно статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу . Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (стаття 837 Цивільного кодексу України).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (стаття 901 Цивільного кодексу України).

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Підрядник, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Тобто, предметом трудових угод є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.

Водночас, порядок плати за договором про надання послуг урегульовано саме нормами цивільного законодавства.

Так, зі змісту постанови від 20.10.2016 №23-07-20/0415-382, вбачається, що підставою для накладення на позивача штрафу у розмірі 130 500,00 грн. стало порушення ним вимог частин 1,3 статті 24 КЗпП України в частині допущення до роботи громадян ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 без оформлення відповідного трудового договору у письмовій формі та без видання наказу або розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття на роботу в порядку визначеному постановою КМУ від 17.06.2015 № 413.

Проте, як стверджує сам позивач, у правовідносинах між ним та громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (сторонами договору про надання послуг) містяться ознаки характерні саме для цивільно-правових відносин між роботодавцем та найманим працівником, оскільки підставою для підписання документа, який підтверджує виконання робіт Виконавцем за цивільно-правовою угодою, є підписаний Акт приймання виконаних робіт на об'єкті та визначено термін дії укладених між сторонами угод.

Відповідно до статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, зокрема, в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Разом з тим, в матеріалах даної справи міститься копія постанови Городищенського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2016 року, що була прийнята за наслідками розгляду матеріалів , які нідійшли з Державної служби України з питань праці Управління Держпраці у Черкаській області щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за скоєння правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Даним судовим рішенням на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП закрито провадження у адміністративній справі № 691/1139/16-п (Провадження № 3/691/323/16) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.3 ст. 41 КУпАП та звільнено ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст. 41 КУпАП у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

Доказів оскарження постанови Городищенського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2016 року матеріали даної справи не містять.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Оскільки підставою для прийняття оскаржуваної постанови були висновки посадової особи відповідача про порушення позивачем вимог пунктів 1, 3 статті 24 КЗпП України, то за наявності постанови Городищенського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2016 року, якою закрито провадження у адміністративній справі № 691/1139/16-п (Провадження № 3/691/323/16) та звільнено ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності, підстав для накладення на позивача штрафу у розмірі 130 500,00 грн. колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, заявлені позивачем вимоги колегія суддів знаходить обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищевикладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому вбачаються підстави для скасування постанови Черкаського окружного адміністративного суду від 23 березня 2017 року та ухвалення нового рішення, яким адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 слід задовольнити.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Керуючись ст.ст. 41, 195, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 23 березня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Черкаській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 20.10.2016 № 23-07-20/0415-382.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Вівдиченко Т.Р.

Суддя Бабенко К.А.

Повний текст постанови виготовлено - 23.05.2017

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Вівдиченко Т.Р.

Бабенко К.А