Справа № 2-а-7544/10/2170
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2012-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2012 р.Справа № 2-а-7544/10/2170

Категорія:8.2.1Головуючий в 1 інстанції: Кравченко К.В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Джабурія О.В.

суддів Крусяна А.В.

ОСОБА_1

при секретарі Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Бериславському районі Херсонської області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 13 липня 2011 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Бериславський машинобудівний завод»до Державної податкової інспекції у Бериславському районі Херсонської області про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ «Бериславський машинобудівний завод»звернулось у суд з позовом до Державної податкової інспекції у Бериславському районі Херсонської області про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 20.12.2010 року: - №/2, яким позивачу нараховані податкові зобовязання по податку на прибуток на суму 20 250 грн., у тому числі 13 500 грн. за основним платежем та 6750 грн. за штрафними санкціями; - №/2, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за травень 2008 року на суму 73 089 грн. та нараховані зобовязання з ПДВ в сумі 73 089 грн. та 36 544,50 грн. штрафні санкції; - № /2, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за травень 2008 року на суму 1000 грн. та нараховані зобовязання з ПДВ в сумі 1000 грн. та 500 грн. штрафні санкції.

Зазначені податкові повідомлення-рішення були винесені на підставі акту від 14.09.2010 року №244/23/00211004 про результатами невиїзної документальної перевірки позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за травень 2008 року та податку на прибуток за ІІ квартал 2008 року, а також за результатами апеляційного оскарження позивачем податкових повідомлень-рішень до ДПА та ДПА України в Херсонській області.

За висновками акту перевірки позивачем було порушено вимоги ст.ст. 203, 215, 662, 655, 656 ЦК України за правочинами, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, по ланцюгу постачання товару ТОВ «ПБК «Вертикаль»- ВАТ «Бериславський машинобудівний завод», внаслідок чого в порушення пп. 7.4.1, 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 р. №168/97-ВР позивачем завищено податковий кредит квітня 2008 року на 10799,96 грн., та в порушення пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»завищено валові витрати в ІІ кварталі 2008 року на 54 000 грн. В акті перевірки також вказується на завищення позивачем заявленого до бюджетного відшкодування ПДВ за травень 2008 року на суму 10799,96 грн. по операціям з ТОВ «ПБК «Вертикаль», а також на суму 63289,07 грн. по операціям позивача у квітні 2008 року з ТОВ «Комплектгрупснаб»із придбання металопродукції. Підставою для невизнання кредиту по операціям з ТОВ «Комплектгрупснаб»за актом перевірки є те, що за результатами зустрічної перевірки не вдалось отримати документальне підтвердження декларування ПДВ та сплати цього податку до бюджету такими підприємствами як ТОВ «Ферум-М», ТОВ «Сфера Транс»та ТОВ «Комплектгрупснаб», і які є припиненими або визнані банкрутом. Зазначені висновки акту перевірки дали ДПІ підстави для винесення спірних податкових повідомлень-рішень.

Позивач не погоджується з висновками акту перевірки та спірними рішеннями з тих підстав, що проведені позивачем у квітні 2008 року операції із придбання у ТОВ «ПБК «Вертикаль»та ТОВ «Комплектгрупснаб»металопрокату та чавуну є цілком реальними та законними операціями, придбання товару за цими операціями та сплата ПДВ у складі ціни цього товару підтверджені належним чином оформленими первинними документами, які давали позивачу правові підстави включити вартість товару до складу валових витрат цього періоду, а сплачений цим продавцям ПДВ до податкового кредиту декларації з ПДВ за квітень 2008 року і включити його до розрахунку бюджетного відшкодування ПДВ за травень 2008 року. Висновки відповідача про неможливість підтвердження сплати до бюджету сум ПДВ постачальниками товарів (робіт, послуг) по ланцюгам проходження товарів не можуть бути підставою для зменшення заявленої до бюджетного відшкодування суми ПДВ, оскільки у платника податку відсутній механізм та не передбачений обовязок по контролю за декларуванням та сплатою ПДВ до бюджету постачальниками товарів (робіт, послуг) по ланцюгу до виробника.

Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що головною умовою для отримання бюджетного відшкодування з ПДВ платником податку є сплата ПДВ до бюджету постачальниками товарів (робіт, послуг) на всіх етапах (ланцюгах) проходження товарів (робіт, послуг) починаючи від виробника або експортера цих товарів (робіт, послуг). Проведеними зустрічними перевірками по ланцюгам поставок позивачу товарів до виробника не вдалось встановити факту надмірної сплати ПДВ по постачальникам позивача у другому ланцюгу ТОВ «Ферум-М», ТОВ «Сфера Транс»та ТОВ «Фармасвіт».

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 13 липня 2011 року позовні вимоги задоволені. Скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Бериславському районі Херсонської області від 20.12.2010 року №/2, №/2, та №/2.

Не погодившись з таким рішенням ДПІ у Бериславському районі Херсонської області звернулась з апеляційною скаргою на зазначену постанову, просить її скасувати та прийняти нову постанову, яким відмовити ПАТ «Бериславський машинобудівний завод»в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апелянт вказує на законність і правомірність спірних податкових повідомлень-рішень.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що аналіз змісту акту перевірки, як підстава для винесення спірних рішень, свідчить про те, що висновки ДПІ про завищення позивачем валових витрат на 54000 грн. та податкового кредиту і бюджетного відшкодування на суму 74089,03 грн. ґрунтуються виключено на отриманих відповідачем відповідях інших податкових інспекцій, які проводили зустрічні перевірки постачальників позивачу товарів до виробника, згідно яких всі угоди, укладені ТОВ «ПБК «Вертикаль», є нікчемними в силу реальної неможливості здійснення цим підприємством задекларованих операцій, а по підприємствам ТОВ «Ферум-М», ТОВ «Сфера Транс»та ТОВ «Фармасвіт», які є постачальниками ТОВ «Комплектгрупснаб», неможливо встановити факт надмірної сплати ПДВ, оскілки ці підприємства згідно інформації з АІС «РПП»мають такі стани: припинено але не знято з обліку; господарським судом визнано банкрутом. Наведені відповідачем в акті перевірки доводи неправомірності формування позивачем валових витрат, податкового кредиту та бюджетного відшкодування з ПДВ суд першої інстанції вірно оцінив з точки зору відповідності викладених в цьому акті перевірки обставин постачання товару позивачу фактичним обставинам справи, які встановлені в ході судового розгляду даної справи, а також з точки зору узгодженості цих висновків з положеннями податкового законодавства.

На час проведення позивачем вищезазначених операцій порядок формування платником податку валових витрат був встановлений статтею 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР, порядок формування платником податку податкового кредиту був встановлений пунктом 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.97 р. № 168/97, а порядок визначення суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України, або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків - нормами пункту 7.7 статті 7 цього Закону.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону № 334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно до п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 зазначеного Закону до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 п.5.3 ст.5 вказаного Закону передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно пункту 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.97р. № 168/97 податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно абзацу першого підпункту 7.4.1 пунктом 7.4 ст. 7 Закону № 168/97 податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт /послуг/ - актом прийняття робіт /послуг/ чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт /послуг/ /підпункт 7.4.5 цього ж пункту/.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5 ст. 7 названого Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів /робіт, послуг/, дата виписки відповідного рахунку /товарного чека/ : в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів /робіт, послуг/.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97 сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг).

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Закон № 168/97 передбачає необхідність врахування як надходжень сум податку разом із вартістю товарів (послуг), що поставляються платником податку, так і витрат цього платника на сплату сум податку на додану вартість у складі ціни товарів (послуг), що придбані ним з метою використання у господарській діяльності. При цьому за певних обставин може утворюватися ситуація, коли різниця між податковими зобов'язаннями (тобто надходженнями сум податку на додану вартість) та податковим кредитом (витратами зі сплати податку в ціні товарів та послуг) буде від'ємною. Ця різниця за певних умов підлягає відшкодуванню платнику податку з державного бюджету.

Позивач є товаровиробником, основними видом діяльності якого є виробництво комплектуючих для машинобудування (поршневих двигунів внутрішнього згоряння, деталей до них, виробництво інших машин та устаткування загального призначення). Позивач здійснює реалізацію продукції як на території України, так на експорт, і має штат працівників 570 чоловік. Перевищення сплаченого позивачем ПДВ над отриманим, і як наслідок виникнення у позивача права на бюджетне відшкодування у певних податкових періодах, є цілком економічно виправданим та узгоджується з вказаними видами діяльності позивача.

За змістом статті 1 Закону України від 16.07.99 № 996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виходячи із приписів вищевказаних норм закону, відсутність первинних документів, які підтверджують проведення господарських операцій (платіжні документи, видаткові та податкові накладні, акти виконаних робіт тощо) безспірно позбавляє платника податку права на включення сплачених (нарахованих) сум за такими операціями до валових витрат та до податкового кредиту. Як підтверджено копіями податкових накладних, платіжних доручень, банківських виписок, видаткових та товарно-транспортних накладних, прибуткових ордерів про надходження товару на склад, на момент проведення перевірки у позивача були наявні всі необхідні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для включення до податкового кредиту та валових витрат сум, сплачених позивачем у квітні 2008 року підприємствам ТОВ «ПБК «Вертикаль» та ТОВ «Комплектгрупснаб»за металопродукцію.

ДПІ в акті перевірки не посилається на невідповідність вимогам законодавству первинних документів, за якими позивач формував валові витрати та податковий кредит, не вказує на неправильність складання позивачем податкових декларацій з ПДВ та розрахунків належних до бюджетного відшкодування сум ПДВ, а також не посилається на відсутність фактичної сплати позивачем у складі ціни товарів сум ПДВ, які увійшли до задекларованого позивачем бюджетне відшкодування.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що аналіз наданих позивачем податкових накладних, первинних документів та договорів свідчить про дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум валових витрат, податкового кредиту та бюджетного відшкодування з податку на додану вартість по операціям з ТОВ «ПБК «Вертикаль»та ТОВ «Комплектгрупснаб» в квітні 2008 року. Разом з тим, будь-які первинні документи (у тому числі договори, накладні, податкові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Суд першої інстанції вірно зазначає, що наявність у позивача належно оформлених первинних документів по операціям з ТОВ «ПБК «Вертикаль»та ТОВ «Комплектгрупснаб», які відповідно до Законів №168/97 та № 334/94-ВР необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту та валових витрат, а також сплата позивачем вартості товару з урахуванням ПДВ, є обов'язковими але не вичерпними підставами для висновку про правомірне декларування позивачем податкового кредиту та валових витрат за цими операціями.

Для встановлення обґрунтованості декларування платником податку податкового кредиту та валових витрат суду необхідно встановити також наступні обставини: реальність здійснення господарських операцій, суми за якими віднесені до податкового кредиту та валових витрат; наявність у продавців товарів, робіт (послуг), які видавали податкові накладні, спеціальної податкової правосуб'єктності; віднесення до складу податкового кредиту та валових витрат лише сум, сплачених (нарахованих) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), що підлягають використанню у господарській діяльності платника податку.

На виконання вимог суду першої інстанції позивач надав всі наявні в нього документи, складання яких було обумовлено економічною сутністю проведених позивачем операцій з придбання металопродукції у ТОВ «ПБК «Вертикаль»та ТОВ «Комплектгрупснаб», а саме:

- документи, пов'язані із доставкою позивачем металопродукції від продавців власним автотранспортом: товарно-транспортні накладні, засвідчені печатками вантажовідправників -ТОВ «ПБК «Вертикаль»у м.Харкові та ТОВ «Комплектгрупснаб» у м. Дніпропетровськ та ОСОБА_2; подорожні листи вантажних автомобілів на здійсненні перевезень по маршрутам Берислав - Харків - Берислав, Берислав - Дніпропетровськ - Берислав, Берислав -ОСОБА_2 - Берислав; посвідчення про відрядження водіїв вантажних автомобілів до вказаних міст навантаження металопродукції, які також засвідчені підписами та печатками вказаних постачальників;

- документи про оприбуткування позивачем на свій склад металопродукції, отриманої від ТОВ «ПБК «Вертикаль»та ТОВ «Комплектгрупснаб»: прибуткові ордери про надходження товару на склад позивача;

- документи про використання придбаної металопродукції у виробництві: лімітні карти, на відпуск металу, вимоги на виписку металу зі складу, матеріальні звіти по випуску продукції, норми витра матеріалів на виготовлення продукції тощо;

- документи про реалізацію виготовлено продукції із метала, придбаного у вказаних продавців: видаткові та податкові накладні на реалізацію продукції на території України та вантажно-митні декларації на експорт продукції.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ні в акті перевірки, ні в ході судового розгляду ДПІ не посилалось на той факт, що до складу податкового кредиту та валових витрат позивачем були віднесені суми, сплачені у зв'язку з придбанням товарів (послуг), що не підлягають використанню у господарській діяльності позивача.

Факт того, що податковий кредит по операціям з ТОВ «ПБК «Вертикаль»та ТОВ «Комплектгрупснаб»формувався позивачем на підставі податкових накладних, які виписані платниками податків, що мали право на виписку таких накладних і були зареєстровані як платники податку на додану вартість, не оспорювався відповідачем ні в акті перевірки, ні в ході розгляду справи. Надані позивачем витяги з Реєстру платників ПДВ, розміщеного на офіційній сторінці ДПА України у мережі Інтернет, підтверджують наявність у цих постачальників спеціальної податкової правосуб'єктності на час проведення операцій із позивачем.

Проаналізувавши всі надані позивачем документи по поставкам металопродукції від вказаних постачальників, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що реальність цих операцій доведена позивачем належними та достатніми доказами.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені в акті перевірки обставини діяльності контрагентів у першому ланцюгу поставок - ТОВ «ПБК «Вертикаль»та у другому ланцюгу - ТОВ «Ферум-М», ТОВ «Сфера Транс»та ТОВ «Фармасвіт», не впливають на право позивача на податковий кредит та бюджетне відшкодування. Саме по собі невиконання контрагентом платника податків своїх зобов'язань по сплаті податку до бюджету ще не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість.

У разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податкова інспекція не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Докази, які б підтвердили той факт, що позивач був обізнаний про обставини діяльності вказаних контрагентів, в матеріалах справи відсутні.

Також ДПІ не обґрунтувало наявність у позивача реальної можливість з'ясувати всі обставини діяльності постачальників товарів до виробника на момент придбання товару, з метою виявлення тих обставин, які унеможливлюють віднесення сум ПДВ до податкового кредиту.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що позивач міг знати, або мав реальну можливість з'ясувати наведені в акті перевірки обставини діяльності вказаних і контрагентів на момент придбання у цього постачальника металопродукції в квітні 2008 року.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ДПІ не довела належними доказами висновки акту перевірки щодо «фіктивності»ТОВ «ПБК «Вертикаль»та «безтоварності»господарських операцій позивача з цим постачальником, а посилання ДПІ в обґрунтування цих висновків лише на висновки актів перевірок інших податкових інспекцій є недостатнім.

Слід зазначити, що згідно наданих ДПІ копій податкових декларацій вищевказаних постачальників за квітень 2008р. із додатками №5, ці постачальники декларували свої податкові зобов'язання.

ДПІ не надало доказів, які б свідчили про те, що позивач систематично проводить свої господарські операції переважно з тими контрагентами, які не дотримуються податкової дисципліни та не сплачують податків.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені в акті перевірки обставини діяльності постачальників позивача першому та другому ланцюгу поставок не можуть бути причинами для зменшення заявленого позивачем бюджетного відшкодування за травень 2008 року.

Що стосується встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість, то відповідно до положень Закону № 168/97 під цим фактом розуміється сплата податку на додану вартість у складі ціни товарів (послуг), що придбані платником податку, і розрахунки за які є здійсненими.

ДПІ не заперечує того факту, що за травень 2008 року до відшкодування з бюджету позивачем заявлені суми ПДВ, які не перевищують суми цього податку, фактично сплачені позивачем у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг), що підтверджує дотримання позивачем вимог пп. 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97.

Твердження ДПІ про те, що позивач має право на віднесення до податкового кредиту та бюджетного відшкодування сум ПДВ лише при встановленні факту надмірної сплати цього податку до бюджету усіма постачальниками відповідних товарів (послуг) по всьому ланцюгу постачальників до виробника, і несплата податку до бюджету бодай одним з учасників ланцюга виключає можливість бюджетного відшкодування, суд вважає такими, що не ґрунтується на Законі № 168/97.

З урахуванням встановлених фактичних обставини справи суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дії позивача при формуванню валових витрат, податкового кредиту та бюджетного відшкодування з ПДВ за травень 2008 року з урахуванням сум, сплаченого в адрес ТОВ «ПБК «Вертикаль»та ТОВ «Комплектгрупснаб», свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції з цими постачальниками не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

З'ясовані обставини господарської діяльності позивача не дають підстав вважати, що головною метою позивача було одержання доходу саме за рахунок податкової вигоди, зокрема відшкодування податку на додану вартість з бюджету, за відсутності наміру здійснювати реальну підприємницьку діяльність.

Перевіривши наведені відповідачем в акті перевірки доводи для донарахування позивачу спірними повідомленнями-рішеннями податкових зобов'язань, встановивши фактичні обставини проведених позивачем спірних господарських операцій, судова колегія вважає, що позивачем не допущено порушень вимог Законів України «Про податок на додану вартість»та «Про оподаткування прибутку підприємств»при формуванні податкового кредиту та валових витрат по операціям з ТОВ «ПБК «Вертикаль»та ТОВ «Комплектгрупснаб»в квітні 2008 року.

Судова колегія вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є субєктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бериславському районі Херсонської області залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 13 липня 2011 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 19.03.2012 року.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян

Суддя: О.І.Шляхтицький