Справа № 820/2078/17
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2017 р. Справа №820/2078/17

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шляхова О.М., розглянувши в порядку письмового провадження в місті Харкові в приміщенні ОСОБА_1 окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства "ФАРМАРОСТ 2011" про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Харківське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувся до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду з позовом до Приватного підприємства "ФАРМАРОСТ 2011", в якому просить суд: стягнути з Приватного підприємства "ФАРМАРОСТ 2011" (юридична адреса: 61177, м. Харків, вул. Золочівська, б. 19) на користь ОСОБА_1 обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (61022, м. Харків, Держпром, 1 під., 1 пов., к.16, , одержувач: р/р 0003, МФО 851011, код одержувача: 37999654, УДКСУ у Шевченківському районі м. Харкова) адміністративно-господарські санкції за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування інвалідів, в сумі 96051,70 грн. та стягнути з відповідача судовий збір у сумі 1600,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Згідно звіту відповідача за 2016 рік середньооблікова кількість штатних працівників у 2016 році становила 145 осіб, з них середньооблікова чисельність фактично працюючих інвалідів - 1 особа, а норматив інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених, відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" 6 осіб. Відповідач за не зайняті робочі місця інвалідами, згідно розрахунку середньорічної заробітної плати штатного працівника у розмірі 19210,34 грн., повинен сплатити адміністративно господарські санкції у розмірі 96051,70 грн. Останнім днем сплати було 18 квітня 2017 року. Оскільки підприємство відповідача зазначені санкції не сплатило, позивач просить суд стягнути їх у судовому порядку шляхом задоволення поданого адміністративного позову.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Через канцелярію суду 15.06.2017 року надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутністю представника позивача.

Відповідач проти позову заперечував. В наданих письмових запереченнях, зокрема, зазначив, що по-перше, позивачем не надано доказів направлення на підприємство відповідача осіб-інвалідів для працевлаштування; по-друге, ПП "Фармарост 2011" самостійно, без допомоги центру зайнятості здійснювало заходи по пошуку та працевлаштуванню інвалідів, хоча законодавством не покладено прямого обов'язку щодо здійснення підприємством відповідача такого пошуку; у 2016 році ПП "Фармарост 2011" самостійно працевлаштувало 6 інвалідів. Крім того, підприємство своєчасно надавало звіти за формою 10 -ПІ, який містив інформацію про чисельність інвалідів, які повинні працювати на створених на підприємстві робочих місцях (а.с. 61-63). Просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що підприємством вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, а тому в його діях відсутня вина, як необхідна складова вчинення правопорушення і, відповідно, відсутні правові підстави для застосування господарсько-адміністративних санкцій. Посилаючись на ст. 18 Закону України від 21.03.1991 р. № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», представник відповідача у наданих запереченнях зауважив, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком самостійно займатись пошуком для працевлаштування інвалідів на створені робочі місця.

У судове засідання представник відповідача, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи - не прибув. Через канцелярію суду 07.06.2017 р. надав заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження без його участі.

Суд вважає, що сторони є належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, потреба заслухати свідка чи експерта відсутня, перешкод для розгляду справи у судовому засіданні немає, а тому суд вважає що справу слід розглянути за наявними в ній матеріалами в порядку письмового провадження з огляду на ч. 6 ст. 128 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд вважає, що адміністративна справа повинна бути розглянута в порядку письмового провадження, на основі наявних доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що Приватне підприємство "ФАРМАРОСТ 2011" перебуває на обліку в ОСОБА_1 обласному відділенні фонду соціального захисту інвалідів, як підприємство, яке в своїй діяльності використовує найману працю.

Норматив для працевлаштування інвалідів у підприємства відповідача протягом 2016 року, відповідно до ст. 19 Закону, становив - 6 осіб, оскільки середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу ПП "ФАРМАРОСТ 2011" складала 145 осіб, що відображено в "Звіті про зайнятість та працевлаштування інвалідів" за 2016 рік, за формою 10-ПІ, що надавався підприємством відповідача до ОСОБА_1 обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

На думку позивача підприємство порушило законодавство України, відносно невиконання нормативу робочих місць по працевлаштування інвалідів, за що ПП «ФАРМАРОСТ 2011» повинно сплатити адміністративно санкції за незайняті інвалідами у 2016 році робочі місця у розмірі річної заробітної плати на підприємстві відповідача, на загальну суму 96051,70 гривень, виходячи з розрахунку середньорічної заробітної плати штатного працівника у розмірі 19210,34 грн.

Перевіряючи відповідність спірного рішення суб'єкта владних повноважень вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд зазначає, що правовідносини з приводу застосування субєктом владних повноважень вищезазначених адміністративно-господарських санкцій склались з приводу відносин, унормованих Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991р. № 875-ХІІ (далі Закон).

Статтею 18 зазначеного Закону встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 19 вищевказаного Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Стаття 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Аналіз вищевказаних норм Закону дає підстави дійти висновку, що на підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю покладено обов'язок по-перше: виділити та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, по друге: надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, по третє: якщо середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, сплатити відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

При цьому обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обов'язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Судом також встановлено, що відповідно до Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007р. № 70, та Інструкції щодо заповнення форми №10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів», затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007р. №42, відповідач подав за 2016р. до ОСОБА_1 відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт за формою №10-ПІ, в якому зазначив: середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу підприємства 145 осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03 875-ХІІ, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів із розрахунку 4 % від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік повинен складати у кількості 6 (шість) робочих місць, що підтверджується даними, викладеними в «Звіті про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік», що направлявся підприємством позивача ОСОБА_1 обласного відділення Фонду соціального страхування інвалідів 22.02.2017 року.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, представником позивача 07 червня 2017 року разом із наданим запереченнями надані і копії Звітів за 2016р., які подавалися підприємством відповідача із зазначенням вакансії для працевлаштування інвалідів щомісячно (а.с. 91-126). Таким чином, позивач фактично підтверджено своєчасне надання звітів ПП "ФАРМАРОСТ 2011".

Отже, підприємство відповідача фактично повідомляло про наявність вакантних місць для працевлаштування інвалідів.

Забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Аналіз зазначених положень Закону України від 21.03.1991 р. № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», зокрема ст.18, дає підстави для висновку про те, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком самостійно займатись пошуком для працевлаштування інвалідів на створені робочі місця.

Відповідно до ч.3 ст.18-1 цього Закону, саме державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Оскільки ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлена відповідальність за меншу кількість працюючих інвалідів, ніж це передбачено нормативом робочих місць, з урахуванням положень ст. 18, 18-1 цього Закону стосовно обовязку державних органів щодо працевлаштування інвалідів, і відсутність аналогічного обовязку у підприємств, установ, організацій, то відповідальність підприємства може наступити тільки у разі безпідставної відмови у працевлаштуванні інвалідів.

Судом також з'ясовано, що ПП "ФАРМАРОСТ 2011" не відмовляло у працевлаштуванні інвалідів за направленням центру зайнятості у 2016 р.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем були виконані вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо прийняття заходів для працевлаштування інвалідів, а тому відсутні підстави для застосування до підприємства відповідача адміністративно-господарських санкцій.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Приписами ч.1 ст. 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 2 цієї статті, зокрема, встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для пропущення господарського правопорушення.

Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до субєктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення субєкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Таким чином, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях субєкту господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.

Судом з'ясовано, що незважаючи на відсутність прямого обовязку щодо пошуку інвалідів на вільні вакансії ПП «ФАРМАРОСТ 2011» самостійно, без допомоги центру зайнятості та інших уповноважених для цього органів, здійснювало заходи по пошуку та працевлаштуванню інвалідів.

З наданих до матеріалів справи документів вбачається. що у 2016 році ПП «ФАРМАРОСТ 2011» самостійно працевлаштувало 6 інвалідів, що підтверджується відповідними посвідченнями про інвалідність та наказами підприємства про прийняття на роботу (а.с. 64-89).

Враховуючи вищевикладене, з огляду на надані докази, суд вважає, що ПП "ФАРМАРОСТ 2011" вжито усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, і на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування.

Натомість, позивачем, не надано до суду доказів про направлення у 2016 році інвалідів до ПП «ФАРМАРОСТ 2011» органами Міністерства праці України, Міністерством соціального захисту населення України, місцевими радами, громадськими організаціями інвалідів, про безпосереднє звертання інвалідів до ПП «ФАРМАРОСТ 2011» з приводу працевлаштування. Доказів про відмову підприємством відповідача у прийняті на роботу інвалідів - позивачем також не надані.

Отже, доказів того, що підприємство не створило робочі місця для інвалідів, відмовляло інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавало державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітувало Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України позивачем не представлено, а тому у суду немає жодних підстав для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів про стягнення з ПП «ФАРМАРОСТ 2011» адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця, призначені для працевлаштування інвалідів у 2016 році, у сумі 96051,70 грн. нормативно та документально не обґрунтовані, суперечать діючому законодавству, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Приписами ч. 1 та ч. 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ст. 94 КАС України, у разі відмови у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати, з відповідача не стягуються.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст.2, 8-14, ч. 1 ст. 41, 71,72, 94, 128, 159, 160 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства "ФАРМАРОСТ 2011" про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Шляхова О.М.