Справа № 806/1720/16
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2017 року м.Житомир справа № 806/1720/16

категорія 8.3.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шуляк Л.А.,

секретар судового засідання Алексюк Т.В.,

за участю: представників позивача Евіна А.К., Юрина В.М.,

представника відповідача Лещинського В.В., Байдали І.Г.,

представника третьої особи Евіна А.К..

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Головинський граніт" до Головного управління ДФС у Житомирській області, третя особа: ТОВ "Імір" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 26.08.2016 р.,

встановив:

Публічне акціонерне товариство "Головинський граніт" звернулось до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 26 серпня 2016 року форми "Р" Головного управління ДФС у Житомирській області про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 4753469 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ПАТ "Головинський граніт" вказало, що відповідачем всупереч вимог Податкового кодексу України до податкового повідомлення - рішення включено суми в розмірі:

- 2732707 грн., яка за своєю суттю не є грошовим зобов'язанням, а технічною помилкою заповнення декларації з податку на прибуток;

- 1070067 грн. по взаємовідносинам позивача з ТОВ "Імір" за 2013 - 2014 р.р, оскільки висновки акту перевірки № 1/06-30-07-22 від 19.05.2016, покладені в спірну частину податкового повідомлення - рішення, не відповідають дійсності. Під час перевірки Товариством надано всі необхідні розрахункові та первинні документи, які підтверджують надання послуг ТОВ "Імір" та віднесення їх вартості до складу валових витрат. На думку позивача, висновки про відсутність господарських операцій між ПАТ "Головинський граніт" та ТОВ "Імір" зроблені не на аналізі первинних бухгалтерських документів, а лише на необґрунтованих припущеннях перевіряючих. Окрім цього, позивач вказував на математичні помилки допущені в акті перевірки в розмір 87906,00 грн. та безпідставне зняття з валових витрат операції з повернення коштів в розмірі 500000,00 грн.

Відповідачем подано письмові заперечення на позов, в яких зазначено, що під час перевірки було встановлено завищення підприємством рядка 27 податкової декларації з податку на прибуток на 2732707,00 грн., у зв'язку з чим перевіркою було зменшено на цю суму відповідний рядок декларації та застосовано штрафні санкції на підставі п.123.1 ст.123 ПК України; щодо неврахування валових витрат по взаємовідносинам підприємства з ТОВ "Імір" відповідач зазначає, що позивачем не надано жодного документу, який би підтвердив факт прийняття та оприбуткування на склад виготовленої гранітної продукції для підтвердження понесення витрат саме у тому періоді, коли дана продукція була реалізована. Також відповідач зазначає, що підприємством не було надано під час перевірки документів, на які посилається позивач, зазначаючи про допущені арифметичні помилки та безпідставне зняття з валових витрат 500000,00 грн. за операцією з повернення коштів.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, посилаючись на доводи позовної заяви та додаткових пояснень по справі.

Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позову, з мотивів наведених у письмових запереченнях на позов і додаткових поясненнях.

Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити.

Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з таких підстав.

Судом встановлено, що з 29.04.2016 по 12.05.2016 посадовими особами Володарсько - Волинської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області та Головного управління ДФС у Житомирській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку фінансово - господарської діяльності ПАТ "Головинський граніт" з питань дотримання вимог податкового законодавства при нарахуванні, утриманні та сплаті до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів), єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування щодо надходження та списання коштів з каси та розрахункових рахунків підприємства за період діяльності з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року.

За результатами вказаної перевірки Головним управлінням ДФС у Житомирській складено акт від 19.05.2016 № 1/06-30-07-22 (т.1 а.с.18-38).

Вказаним актом, поміж іншого, зафіксовані порушення ПАТ "Головинський граніт" п.44.1 ст. 44, п. 152.1 ст.152, п.138.2, п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.141.2, ст.141 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування за 2015 року у сумі 1533272,00 грн. та донараховано податок на прибуток в сумі 1135731,00 грн. в тому числі по періодам: в сумі 722380,00 грн. за 2013 року, в сумі 413351,00 грн. за 2014 року та зменшено рядок 27 Декларації "Збільшення (зменшення) податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду, який уточнюється (позитивне (від'ємне) значення (рядок 19-податкової декларації з податку на прибуток підприємств, яка уточнюється) або рядок 27 таблиці 2 додатка ВП до рядків 27-30, 32-34, 36-38 податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2014 рік в сумі 2732707,00 грн.

На акт позапланової виїзної перевірки № 1/06-30-07-22 від 19.05.2016 ПАТ "Головинський граніт" подано заперечення від 02.06.2016 № 2-1 (т.3, а.с.106-110), які було розглянуто та залишено без змін висновки акту перевірки (т.3, а.с.196-201).

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДФС у Житомирській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 13.06.2016 №, №, які за результатами адміністративного оскарження були частково скасовані та прийнято нове податкове повідомлення-рішення від 26.08.2016 № (т.1, а.с.13).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Щодо завищення підприємством рядка 27 податкової декларації з податку на прибуток підприємства на 2732707,00 грн., що є порушенням п.152.2 ст.152 ПК України, слід зазначити наступне.

В акті перевірки вказано, що ПАТ "Головинський граніт" подано нову звітну декларацію з податку на прибуток підприємства за 2014 рік (від 02.03.2015 №), де рядок 07 декларації (об'єкт оподаткування від усіх видів діяльності) та рядок 08 декларації об'єкт оподаткування від діяльності, що підлягає патентуванню) складав 1290339,00 грн. та нарахована сума податку на прибуток у рядку 12 декларації (податок на прибуток від діяльності, що підлягає патентуванню) становить 245164,00 грн. Тобто, ПАТ "Головинський граніт" має право зменшити податкове зобов'язання в сумі 245164,00 грн. і рядок 27 уточнюючої декларації має складати: -245164,00 грн. Відповідно до поданої уточнюючої декларації з податку на прибуток за 2014 рік від 29.04.2016 № рядок 04 декларації (об'єкт оподаткування) складає: -1687532,00 грн., від'ємне значення та рядок 27 декларації (збільшення (зменшення) податкового зобов'язання звітного періоду що уточнюється) задекларовано в сумі 2977871,00 грн. Враховуючи вищевикладене, розбіжність по рядку 27 декларації складає 2732707,00 грн.

Перевіркою зменшено рядок 27 декларації "Збільшення (зменшення) податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду, який уточнюється (позитивне (від'ємне) значення (рядок 19 - рядок 19 податкової декларації з податку на прибуток підприємств, яка уточнюється) та рядок 27 таблиці 2 додатка ВП до рядків 27-30, 32 - 34, 36 -38 податкової декларації з податку на прибуток підприємств (+, -)" за 2014 рік на 2732707,00 грн.

Згідно п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755 -VI зі змінами та доповненнями (далі - Кодекс, у редакції чинній, на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Відповідно до п.152.2 ст.152 Кодексу платник податку, який проводить діяльність, що підлягає патентуванню відповідно до розділу XII цього Кодексу, зобов'язаний окремо визначати податок від кожного виду такої діяльності та окремо визначати податок від іншої діяльності. З цією метою ведеться окремий облік доходів, отриманих від діяльності, що підлягає патентуванню, та витрат, пов'язаних з веденням діяльності з урахуванням від'ємного значення як результату розрахунку об'єкта оподаткування.

Підпунктом 54.3.2 п.54.3 ст.54 Кодексу передбачено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт завищення розміру задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу (п.58.1ст.58 Кодексу).

Згідно із п.123.1 ст.123 Кодексу у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Отже, контролюючий орган може самостійно зменшити від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток, про що виноситься податкове повідомлення-рішення.

Щодо твердження позивача про допущену ним помилку у поданій декларації з податку на прибуток, її виправлення шляхом подачі уточненої декларації 29.06.2016, проте неврахування цього контролюючим органом, слід зазначити наступне.

Як зазначалось, перевірка була закінчена 19.05.2016, за результатами якої 13.06.2016 винесені перші податкові повідомлення-рішення, тоді як уточнюючий розрахунок до декларації з податку на прибуток подано 29.06.2016.

Відповідно до п.50.2 ст.50 Кодексу платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

У разі якщо платник податків подає уточнюючий розрахунок до податкової декларації, поданої за період, що перевірявся, або не подає уточнюючий розрахунок протягом 20 робочих днів після дати складення довідки про проведення електронної перевірки, якою встановлено порушення податкового законодавства, відповідний контролюючий орган має право на проведення позапланової перевірки платника податків за відповідний період (п.50.3 Кодексу).

Як вбачається з наведених норм, платник податків може виправити допущену помилку за період, що перевірявся, шляхом подання уточнюючого розрахунку лише після перевірки, проте такий розрахунок також підлягає перевірці контролюючим органом. Отже, до закінчення перевірки відповідного періоду уточнюючого розрахунку до декларації з податку на прибуток передчасно робити висновок про допущену помилку та її виправлення.

Згідно із поясненнями представників відповідача така перевірка не проведена.

Крім того, слід звернути увагу, що у даній справі суд дає оцінку діям контролюючого органу на момент винесення податкових повідомлень-рішень за результатами проведеної перевірки.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що факт завищення підприємством рядка 27 податкової декларації з податку на прибуток мав місце, а тому контролюючим органом правомірно зменшено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 2732707,00 грн. та застосовано штрафні санкції.

Щодо завищення підприємством витрат по отриманих послугах від ТОВ "Імір" у 2013-2014 роках в сумі 1070067 грн. слід зазначити наступне.

Як зазначено в акті перевірки, підприємством порушено п.44.1 ст. 44, п.138.2, п.п.138.10.3 п.138.10 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.141.2, ст.141 Податкового кодексу України, а саме включено до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими та іншими первинними документами.

Зокрема, відповідно до даних оборотно-сальдової відомості, рах. 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками", ТОВ "Імір" за 2013 рік надало послуг з виготовлення гранітних виробів на загальну суму 4719569 грн., в тому числі ПДВ 786595 грн., які віднесено до складу витрат підприємства.

Фактично підприємством надано документи (відповідно до реєстрів актів виконаних робіт) на суму - 4362633,10 грн., в тому числі ПДВ 560633,40 грн. Розбіжність складає 356936,00 грн.. в тому числі ПДВ 59489,00 грн. До складу валових витрат віднесено суму 3801999,70 грн., яку відображено в реєстрі, розбіжність складає 130975,00 грн. відповідно до рах. 631 за 2014 рік, відсутній акт виконаних робіт, дана сума включена до складу витрат 2014 р.

Відповідно до даних оборотно-сальдової відомості, рах. 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками", ТОВ "Імір" за 2014 р. надало послуг з виготовлення гранітних виробів на загальну суму 4224426,00 грн., в тому числі ПДВ 704071,00 грн., які віднесено до складу витрат підприємства. Фактично підприємством надано документи (відповідно до реєстрів актів виконаних робіт) на суму - 4345543,90 грн., в тому числі ПДВ 726414,50 грн.

Перевіркою зроблено висновки, що акти виконаних робіт мають ідентичний зміст та склад, загальний характер та оформлені з порушенням вимог чинного законодавства, тобто, не висвітлюють зміст наданих послуг. В актах відсутній розгорнутий зміст наданих послуг, його деталізація, яка продукція виготовлена та в якій кількості, відповідно до формування ціни на вид продукції, що унеможливлює факт підтвердження віднесення даних послуг до витрат підприємства, як таких, не надані сертифікати походження продукції, що пов'язані з господарською діяльністю. ПАТ "Головинський граніт" не надано жодного документу, який би ствердив факт прийняття та оприбуткування на склад виготовленої гранітної продукції ТОВ "Імір" з давальницької сировини, яка виготовлялась на обладнанні ПАТ "Головинський граніт".

Суд не погоджується із вказаними висновками, з огляду на наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункт 14.1 статті 14 Кодексу, у редакції, яка діяла до 01.01.2015, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.2 ст.138 Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 138.4 ст. 138 Кодексу витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (п.139.1.9 ст. 139 Кодексу).

Положеннями пункту 44.1 статті 44 Кодексу визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Бухгалтерський облік, згідно зі ч.2 ст.3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон), є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

У відповідності до частини 1 і 2 статті 9 Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (абз. 11 ст. 1 Закону).

Таким чином, визначальним фактором для формування валових витрат є зв'язок придбаних товарів (робіт, послуг) із господарською діяльністю платника податків та наявність підтверджуючих первинних документів, що відображають реальність таких господарських операцій.

У свою чергу, при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Судом встановлено, що 01 грудня 2012 року між ТОВ "Імір" (Виконавець) та ПАТ "Головинський граніт" (Замовник) укладено договір про надання послуг № 2012/12/01 (т. 1 а.с. 59-60).

За змістом п. 1 указаного договору по замовленню Замовника, Виконавець надає послуги з обробки матеріалу Замовника (далі - Давальницької сировина), а Замовник приймає і оплачує надані послуги відповідно до умов Договору.

Відповідно до п. 2.1 договору № 2012/12/01, Виконавець надає послуги з обробки Давальницької сировини своїми силами і на обладнанні Замовника. Вид послуг, що надаються, якщо це потрібно, Сторони обумовлюють в Специфікаціях, які мають бути підписані Сторонами. Специфікація є невід'ємною частиною цього Договору.

Днем виконання зобов'язань Виконавця щодо надання послуг з обробки давальницької сировини є дата постачання обробленої давальницької сировини на склад Замовника (п. 2.5 договору).

Згідно зі п. 3.1 договору № 2012/12/01 оброблена давальницька сировина має бути упакована згідно Специфікації.

Виконавець надає для приймання оброблену давальницьку сировину, яка приймається Замовником на склад у смт. Головине. Прийом обробленої давальницької сировини здійснюється представником Замовника на складі замовника за адресою: Житомирська обл., Черняхівський р-н, смт. Головине, вул. Адміністративна, 8, якщо інше не обумовлено Сторонами в Специфікації (п.п. 5.1, 5.2 вказаного договору).

Пунктом 6.3 договору визначено, що оплата здійснюється протягом 5 банківських днів з дня закінчення календарного місяця. Датою оплати вважається день зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця.

До договору сторонами були підписані специфікації (замовлення) на послуги з обробки давальницької сировини в січні, квітні, травні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді та грудні 2013 року (т. 1 а.с. 62, 64, 79, 92, 105, 122, 137, 150, 164), в січні - грудні 2014 року (т. 1 а.с. 173, 180, 195, 210, 223, 240; т. 2 а.с. 10, 27, 46, 65, 79, 89).

Фактичне виконання даного договору, а саме надання третьою особою позивачу у січні 2013 року - грудні 2014 року послуг по виготовленню гранітних виробів, ПАТ "Головинський граніт" підтверджується наступними документами: специфікаціями (замовлення) на послуги з обробки давальницької сировини, актами прийому - передачі сировини, актами прийому-передачі виробів з давальницької сировини; розрахунками вартості виконаних робіт; актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) (т.1, а.с.62-235, т.2, а.с.1-171). Всі документи підписані Замовником і Виконавцем та скріплені печатками ТОВ "Імір" і ПАТ "Головинський граніт".

Згідно із вказаними документами ТОВ"Імір" надано послуг з переробки давальницької сировини на суму 7234449,78 грн. (т.1,а.с.61).

Факт реалізації позивачем виробів з граніту у перевіряємий період представниками відповідача не заперечувався та підтверджується реєстром суб'єктів господарювання, з якими ПАТ "Головинський граніт" перебував у господарських відносинах (в розрізі договорів) у 2013-2014 роках.

Оплата наданих послуг підтверджується копіями банківських виписок, видаткових касових ордерів, реєстром сплати (т.6, а.с.152-238, т.7, а.с.1-239, т.8, а.с.1-148), оборотно - сальдовими відомостями по рахунку 631 ПАТ "Головинський граніт" за 2013 - 2014 р.р. по зазначеному контрагенту (т. 8 а.с. 162-171).

Суд зазначає, що надані до суду документи по взаємовідносинам позивача з ТОВ "Імір" в силу Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є первинними документами та мають всі необхідні, встановлені законом, обов'язкові реквізити, розкривають зміст господарських операцій, які виникли між позивачем і його контрагентом.

Докази того, що ці первинні документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними в матеріалах справи відсутні.

При цьому слід відмітити, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту. Власне незаповнення у первинних облікових документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції, а також відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій.

В той же час, у актах здачі - прийняття робіт (надання послуг), які підписані ТОВ "Імір" та ПАТ "Головинський граніт", описано які саме Виконавцем були надані послуги та вказано "Послуги по виготовленню гранітних виробів", тобто акти містять достатню інформацію для розкриття змісту та обсягу вищевказаних господарських операцій.

Отже, перелічені первинні документи є належними та допустимими доказами, відповідно до приписів ст. 70 КАС України, що підтверджують фактичне здійснення господарських операцій, а саме надання позивачу послуг по виготовленню гранітних виробів.

В силу приписів Податкового кодексу України, в редакції яка діяла у 2013-2014 роках, витрати, які формують собівартість реалізованих товарів суб'єкта господарювання включаються до складу його витрат при розрахунку об'єкта оподаткування з податку на прибуток одночасно з визнанням доходу від реалізації таких товарів.

Посилання відповідача на те, що ПАТ "Головинський граніт" не надано жодного документу, який би ствердив факт прийняття та оприбуткування на склад виготовленої гранітної продукції ТОВ "ІМІР" з давальницької сировини, яка виготовлялась на обладнанні ПАТ "Головинський граніт" також спростовано позивачем, зокрема надано оборотно-сальдові відомості за 2013-2014 роки (т.9 , а.с.23-30), оборотно-сальдові відомості по рахунку 26 "Готова продукція" за 2013-2014 роки (т.9, а.с.43-50); звіти зі стану готової продукції (т.9, а.с.128-132); порівняльна таблиця витрат та доходів від реалізації гранітної продукції (т.9, а.с.53).

Відповідно до "Плану рахунків бухгалтерського обліку та Інструкції про його застосування", затвердженого наказом МФУ від 30.11.1999 № 291 (далі - Інструкція № 291) облік витрат на переробку або доробку сировини ведеться на рахунку 23 "Виробництво".

ПАТ "Головинський граніт" є замовником послуг, який надає давальницьку сировину ТОВ "Імір" для виготовлення продукції, що відображено в Договорі про надання послуг №2012/12/01 від 01.12.2012.

Замовник відображає в обліку вартість переданої в переробку, виробництва готової продукції сировини (матеріалів) по дебету субрахунку 206 "Матеріали, передані в переробку" відповідно до Інструкції № 291 та норм П(С)БО 9 "Запаси", затвердженої наказом МФУ від 20 жовтня 1999 року № 246. На дату підписання акту виконаних робіт (послуг) всі витрати, понесені Замовником у зв'язку з переробкою сировини, матеріалів, виробництва готової продукції в т.ч. з урахуванням послуг виконавця, акумулюються на рахунку 23 "Виробництво".

Відповідно з п.22 П(С)БО 16 "Витрати", затвердженого наказом МФУ від 31.12.1999 № 318 (далі - П(С)БО 16) до виробничої собівартості продукції включаються: прямі витрати, прямі витрати па оплату праці, інші прямі витрати, змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Вартість використаної сировини (матеріалів) замовника, переданих для виробництва готової продукції виконавцю, відповідно до п. 12 П(С)БО 16 "Витрати" потрапить до прямих матеріальних витрат, вартість послуг виконавця - інших прямих витрат (п. 14. П(С)БО 16 "Витрати".

В подальшому сума витрат, пов'язаних з виробництвом готової продукції, з кредиту рахунку 23 "Виробництво", списується в дебет рахунку 26 "Готова продукція" (оприбуткування готової продукції).

Ведення карток складського обліку, про що наголошував відповідач, регламентується Методичними рекомендаціями з бухгалтерського обліку запасів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 10.01.2007 №2 відповідно до статті 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Зокрема вказано, що облік запасів на складі може здійснюватися із застосуванням картки складського обліку, матеріалів (форма М-12, затверджена наказом Міністерства статистики України від 21.06.96 №193), які оформляються матеріально відповідальною особою в одному примірнику на основі первинних документів у відповідності з номенклатурою запасів.

Отже, ведення вказаних карток не є обов'язковим.

Як зазначалось, рух матеріалів на складі за кожним сортом, видом та розміром з окремими номенклатурними номерами ведеться підприємством в електронному вигляді, що підтверджується наданими витягами з електронної бази підприємства, а саме звітами зі стану готової продукції (т.9, а.с.128-132).

Суд погоджується із доводами позивача, що за умови ведення автоматизованого бухгалтерського обліку на підприємстві в системі 1С:Бухгалтерія, в тому числі складського обліку, застосування наведеної паперової форми (картки складського обліку) недоцільно.

Сертифікати походження та посвідчення якості товару - це документи, які підтверджують якість товарів, та за своїм змістом не можуть доводити або спростовувати факт поставки товарів та/або надання (виконання) послуг, оскільки містять виключно інформацію стосовно відповідності товарів стандартам та технічним умовам і не є первинними документами в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

У даному випадку картки складського обліку та сертифікати відповідності не можуть бути доказами, які однозначно спростовують або підтверджують факт надання ТОВ "Імір" послуг по виготовленню гранітних виробів з давальницької сировини ПАТ "Головинський граніт", а тому їх відсутність не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірного договору та понесених витрат.

Суд враховує пояснення представника позивача та третьої особи, що самостійна обробка каменю ПАТ "Головинський граніт" була неможлива, оскільки наприкінці 2012 р. працівники з виробничих підрозділів по обробці каміння позивача в кількості 134 особи були звільнені у зв'язку з переведенням до ТОВ "Імір", з метою приведення Товариства за кількістю працюючих у відповідність до об'єкта приватизації групи "А" та подальшим ініціюванням приватизації. Впродовж 2012-2015 р.р. колишні працівники ПАТ "Головинський граніт", працюючи та отримуючи заробітну плату від ТОВ "Імір", надавали послуги по виробництву гранітної продукції з давальницької сировини в межах господарських відносин між позивачем і його контрагентом.

На підтвердження наведеного до матеріалів справи долучені копії трудових книжок працівників, наказу ТОВ "Імір" про прийняття на роботу від 03.12.2012, штатний розпис ТОВ "Імір", відомості на виплату грошей працівникам ТОВ "Імір", платіжні відомості Товариства, а також штатний розпис ПАТ "Головинський граніт" 01.12.2012.

Оборотно - сальдовими відомостями ТОВ "Імір" підтверджено сплату платником єдиного внеску на державне соціальне страхування у 2013 - 2015 роках (по рахунку 650), податку на додану вартість у 2013 - 2014 роках (по рахунку 6415), податку з доходів фізичних осіб у 2013 - 2015 роках (по рахунку 6411), податку на прибуток (рахунок 6412), військового збору (рахунок 642).

Отже, позивачем доведено, що придбання ним послуг по виготовленню гранітних виробів із давальницької сировини ПАТ "Головинський граніт" було необхідною умовою здійснення його господарської діяльності та спрямоване на одержання доходу від реалізації гранітних виробів, тобто досягнення ділової мети за спірними господарськими операціями.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку зазначені господарські операції були належним чином відображені позивачем у податковому обліку, жодних свідчень того, що їх виконання спричинило заниження чи приховування об'єктів оподаткування у відповідних господарських операціях з боку їх учасників, судом не встановлено, а тому позивачем правомірно включено до валових витрат витрати, пов'язані з оплатою послуг з виготовлення гранітних виробів ТОВ "Імір" у 2013-2014 роках.

Дослідивши надані позивачем акти виконаних ТОВ "Імір" робіт за 2013-2014 роки, суд погоджується із твердженням позивача щодо допущення перевіряючими арифметичних помилок в сумі 87906 грн. у 2013 році та в сумі 98773 грн. у 2014 році (т.3, а.с.126-128).

Також суд вважає безпідставним зняття з валових витрат операції з повернення коштів 15.04.2013 в сумі 500000,00грн., оскільки дана операція підтверджена належним чином, зокрема виписками з банківського рахунку ПАТ Головинський граніт" від 15.04.2013 (т.1, ас.с.119-120).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно не враховано до витрат позивача витрати в розмірі 1070067 грн. по взаємовідносинам позивача з ТОВ "Імір" за 2013 - 2014 р.р. та відповідно нараховано штрафні санкції в розмірі 243179 грн., а всього 1313246 грн. (т.9, а.с.4), а тому в цій частині оскаржуване податкове повідомлення-рішення слід визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України на користь позивача слід стягнути 19698,69 грн. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 158-163,167,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області № від 26.08.2016 в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 1313246 (один мільйон триста тринадцять тисяч двісті сорок шість) грн. 00 коп.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст постанови виготовлено: 12 червня 2017 р.