Справа № 361/2703/17
Суддя: Сердинський В. С.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 361/2703/17
провадження № 2-а/361/368/17
Постанова

Іменем України

14 червня 2017 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Сердинський В.С., розглянувши у приміщенні Броварського міськрайонного суду в порядку скороченого провадження, відповідно до ст.183-2 КАС України, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

установив:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він проходив службу в органах внутрішніх справ на атестованих посадах з 01.03.1994 року по 01.06.2012 року, службу закінчив, перебуваючи на посаді начальника ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Броварського міського відділу (з обслуговування міста Бровари та Броварського району), з загальною вислугою років - 25 років 08 місяців 22 дні. Відповідно до ст.12 Закону №2262-ХІІ має право на пенсію за вислугу років.

Відповідач відмовив позивачу у задоволенні заяви про проведення розрахунку розміру грошового забезпечення, оформити всі необхідні документи та подати їх до Головного Управління Пенсійного фонду України в Київській області для призначення пільгової пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції Закону від 19.06.2011 року).

Вважає, що його законні права було порушено відповідачем, а тому посилаючись на викладене просив суд визнати протиправними дії Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області щодо відмови провести йому розрахунок розміру грошового забезпечення, оформити всі необхідні документи та подати їх до Головного Управління Пенсійного фонду України в Київській області для призначення пільгової пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції Закону від 19.06.2011 року), зобов'язати Ліквідаційну комісію ГУ МВС України в Київській області провести позивачу розрахунок розміру грошового забезпечення, оформити всі необхідні документи та подати їх до Головного Управління Пенсійного фонду України в Київській області для призначення пільгової пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції Закону від 19.06.2011 року).

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2017 року було відкрито скорочене провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, в якій відповідачеві було запропоновано надати на адресу суду заперечення проти позову та докази, які у нього є або заяву про визнання позову у десятиденний строк з дня одержання даної ухвали безпосередньо до канцелярії Броварського міськрайонного суду Київської області.

Копію ухвали про відкриття скороченого провадження з адміністративним позовом з додатками суд направив відповідачеві. Відповідач отримав конверт з вкладенням 22 травня 2017 року, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням про вручення відправлення, яке міститься в матеріалах даної справи.

Відповідно до ч.5 ст.183-2 КАС України справа повинна бути розглянута у порядку скороченого провадження не пізніше трьох днів - у разі якщо протягом семи днів з дня закінчення строку, передбаченого частиною третьою цієї статті, до суду не надійшло заперечення відповідача та за умови, що справа не розглядається судом за місцезнаходженням відповідача.

Станом на 14 червня 2017 року на адресу суду не надійшли від відповідача заперечення на позов або заява про визнання позову.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені позивачем обставини по справі та враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача, суд дійшов висновку щодо достатності підстав для прийняття законного і обґрунтованого судового рішення в порядку скороченого провадження, без проведення судового засідання та виклику осіб які беруть участь у справі, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень в тому числі органів державної влади.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо гарантується на підставі Конституції України.

Згідно з ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 22 Конституції України, встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ на атестованих посадах з 01.03.1994 року по 01.06.2012 року (з 04.12.1991р. по 12.11.1993р. - служба у Збройних силах України), службу закінчив, перебуваючи на посаді начальника ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Броварського міського відділу (з обслуговування міста Бровари та Броварського району), з загальною вислугою років - 25 років 08 місяців 22 дні.

Відповідно до ст.12 Закону №2262-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 12 цього Закону, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше, за винятком осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону.

Згідно Наказу № 440 о/с від 01.06.2012 р., позивача в званні старшого лейтенанта міліції звільнено з посади начальника ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Броварського міського відділу (з обслуговування міста Бровари та Броварського району). Станом на день звільнення зі служби вислуга років склала більше 25 років.

Згідно наявних у справі доказів позивач неодноразово звертався до відповідача з заявою про проведення розрахунку розміру грошового забезпечення, оформити всі необхідні документи та подати їх до Головного Управління Пенсійного фонду України в Київській області для призначення пільгової пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції Закону від 19.06.2011 року). Додані до позовної заяви листи ГУ МВС в Київській області свідчать, що заяви позивача не були розглянуті по суті поставленого прохання, а лише надані роз'яснення змін в законодавстві.

03 березня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області із заявою про проведення розрахунку розміру грошового забезпечення, оформити всі необхідні документи та подати їх до Головного Управління Пенсійного фонду України в Київській області для призначення пільгової пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції Закону від 19.06.2011 року).

Листом від 28 березня 2017 року № П-285 відповідач повідомив, що відсутні правові підстави для призначення позивачу пенсії за вислугою років, оскільки станом на 01 червня 2012 року календарна вислуга років складала 20 років 02 місяці 08 днів.

В ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» збільшено стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції закону від 08 липня 2011 року) з 20 років до 20 років 6 місяців (календарних), що є звуженням прав позивача в розумінні Конституції України.

Правила щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції від 19.06.2011 року) поширюються не тільки на працівників ОВС, які мали необхідний трудовий стаж, що надавав їм право на призначення пенсії за вислугу років до введення в дію нового правового регулювання, але й тих, хто почав свою професійну діяльність на посадах в структурі МВС у період дії законодавства, яке передбачало право на призначення пенсії за вислугу років зі стажем роботи не менше 20 років.

Пенсії працівникам органів внутрішніх справ оформлюють кадрові служби обласних управлінь внутрішніх справ. Призначають і нараховують пенсії відділи пенсійного забезпечення фінансово-економічних управлінь Міністерства внутрішніх справ України. Згідно з Постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 N 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», п. 2 «Заява про призначення пенсії працюючим громадянам і членам їх сімей (у зв'язку з втратою годувальника) та про відстрочку часу її призначення відповідно до Закону подається працівником (членом його сім'ї у зв'язку з втратою годувальника) до Управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах (далі - орган, що призначає пенсію) через уповноважену посадову підприємства.

Посадова особа, відповідальна за підготовку документів для призначення пенсій працівникам, має вести облік осіб, які набувають права на пенсію, та не пізніше ніж за місяць до дня досягнення працівником пенсійного віку письмово повідомити його про виникнення права на пенсію, у т. ч. на пільгових умовах. Дана вимога викладена в п. 34 вищезазначеної Постанови: «Посадова особа зобов'язана не пізніше місяця до дня досягнення працівником пенсійного віку письмово повідомити його про виникнення права на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах».

Посадова особа відділу кадрів не повідомила позивача ОСОБА_1 про виникнення права на пенсію за вислугою років, чим порушила вищезазначену норму постанови, та порушила його право на своєчасне пенсійне забезпечення.

Оскільки, згідно з п. 35 Постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 N 22-1 «Посадова особа у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і направляє їх до органу, що призначає пенсію, за місцезнаходженням підприємства, установи, організації або за місцем проживання (реєстрації) особи. Для забезпечення повноти відомостей про застраховану особу, якій призначається пенсія, подається комплект первинної звітності страхувальника до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України за період після останнього звіту до дати подання заяви про призначення пенсії включно. У необхідних випадках надається допомога щодо одержання відсутніх у особи документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, до органу, що призначає пенсію, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково у строки, передбачені пунктом 5 цього Порядку».

Згідно з ч. 2 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її».

За змістом ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

У ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За змістом положень ст. ст. 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно із якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань, (Рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 (справа щодо права на пільги), від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання)).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Згідно з приписами частини першої статті 58 Основного Закону України, закони й інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Конституція України має вищу юридичну силу, нормативно-правові акти повинні відповідати їй.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 13 травня 1997 року № 1-зп зазначив, що стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в час:.. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи в громадян упевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршено прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (абзаци перший і другий пункту 5 мотивувальної частини вказаного Рішення).Суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності тільки за умови, якщо вони скасовують або пом'якшують відповідальність особи (абзац другий пункту 2 Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2000 КСУ від 19 квітня 2000 року). Мета принципу незворотності - блокувати ущемлення прав і свобод людини з боку держави. Така направленість тлумачення цього принципу робить його однією з важливих гарантій захисту від свавілля з боку влади, безпеки людини як громадянина, довіри до державних інституцій. Надання зворотної сили законам суперечить духу правової держави.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

У ч. 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.ст. 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Тобто, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб'єкта владних повноважень за законом не існує, суд має повне право зобов'язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист законних прав і свобод позивача, оскільки це і є основним завданням адміністративного судочинства.

При цьому, зобов'язання судом суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії, які належать до його компетенції не є привласненням судом собі таких повноважень і функцій відповідача, оскільки, суд не вирішує в цьому разі питання про надання певного статусу, не призначає пенсію у певному розмірі, а лише зобов'язує державний орган вчинити дії у спосіб, на підставі та в межах повноважень, визначених законодавством.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що надані документи підтверджують особливий статус позивача і він має право на призначення пільгової пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції Закону від 19.06.2011 року), тому дії відповідача щодо відмови провести розрахунок розміру грошового забезпечення, оформити всі необхідні документи та подати їх до Головного Управління Пенсійного фонду України в Київській області для призначення пільгової пенсії за вислугу років є протиправними, а вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного тв. керуючись ст. 7, 9, 11, 69-71, 86, 97, 158-163, 183-2, 256 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити

Визнати протиправними дії Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області щодо відмови ОСОБА_1 провести розрахунок розміру грошового забезпечення, оформити всі необхідні документи та подати їх до Головного Управління Пенсійного фонду України в Київській області для призначення пільгової пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції Закону від 19.06.2011 року).

Зобов'язати Ліквідаційну комісію ГУ МВС України в Київській області провести ОСОБА_1 розрахунок розміру грошового забезпечення, оформити всі необхідні документи та подати їх до Головного Управління Пенсійного фонду України в Київській області для призначення пільгової пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції Закону від 19.06.2011 року).

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Сердинський В. С.