Справа № 2-а/1570/8352/11
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2012-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2012 р.Справа № 2-а/1570/8352/11

Категорія:2.1Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Шеметенко Л.П.
судді Домусчі С.Д.
судді Скрипченка В.О.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних силах України при Одеському обласному військовому комісаріаті про визнання рішення протиправним та зобов`язання визнати учасником бойових дій,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних силах України при ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Одеський ОВК) про:

- визнання протиправним рішення відповідача від 08 вересня 2011 року про відмову у наданні статусу учасника бойових дій;

- зобов`язання визнати позивача учасником бойових дій.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що у період з 29 листопада 1986 року по 21 грудня 1988 року під час проходження строкової військової служби він неодноразово залучався до виконування службово-бойових завдань, зокрема і в умовах надзвичайного стану, пов`язаних з локалізацією озброєного конфлікту між Вірменською РСР та Азербайджанською РСР, у зв`язку з чим він має право на отримання статусу учасника бойових дій, що необгрунтовано не враховано відповідачем при прийнятті оскарженого рішення.

Справу розглянуто у відсутність відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання.

Постановою окружного адміністративного суду від 17 листопада 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасником бойових дій у Збройних силах України при Одеському ОВК про визнання рішення від 08 вересня 2011 року протиправним та зобов`язання визнати учасником бойових дій відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій апелянтом ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального права.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст.197 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач з 29 листопада 1986 року по 21 грудня 1988 року проходив дійсну військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , про що свідчить його військовий квиток, серії НОМЕР_2 .

Згідно відомостей, зазначених у військовому квитку, позивач приймав участь у виконанні спеціального урядового завдання у республіках Закавказзя у 1988 році.

Зазначений факт підтверджується також архівною довідкою від 23 березня 2011 року, виданою Приморським районним військовим комісаріатом та відповідно до якої зазначено, що згідно наказу №117 від 16 травня 1988 року позивач відбув з 15 травня 1988 року до Вірменської РСР до м. Єреван для виконання службово-бойових завдань, згідно наказу №189 від 06 серпня 1988 року позивач прибув зі службового відрядження з 05 серпня 1988 року з м. Єреван після виконання службово-бойових завдань, згідно наказу №224 від 16 вересня 1988 року позивач знову вибув у службове відрядження для виконання завдань по охороні громадського порядку у Вірменській РСР та Азербайджанській РСР з 16 вересня 1988 року та згідно наказу №307 від 20 грудня 1988 року позивач значиться таким, що прибув зі службового відрядження з м. Шуша Азербайджанської РСР з 20 грудня 1988 року.

Згідно витягу з протоколу №6 від 08 вересня 2011 року засідання комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних силах України при Одеському ОВК, позивачу відмовлено у встановленні статусу учасника бойових дій, оскільки він не належить до осіб, які відповідно до ст.ст. 5, 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визнаються учасниками бойових дій.

23 вересня 1991 року Верховна Рада республіки Вірменія проголосила Вірменію незалежною державою.

18 жовтня 1991 року парламент Азербайджана прийняв Конституційний акт про поновлення державної незалежності Азербайджана.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у період з 15 травня 1988 року по 20 грудня 1988 року виконував службово-бойові завдання у Азербайджані та Вірменії у межах проходження дійсної військової служби на території своєї держави СРСР, до складу якої на той час входила Вірменська та Азербайджанська СРСР, тому цей період не підпадає під критерії п.2 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Також, суд виходив з того, що посилання позивача на примітку №6 "Переліку держав і періодів бойових дій на їх території", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №63 від 08 лютого 1994 року "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", є необгрунтованим, оскільки ця примітка поширюється виключно на осіб, які мають відповідні довідки Головного управління Генерального штабу Збройних сил СРСР.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказується, що з серпня 1991 року внаслідок проголошення України незалежною державною, вона стала іншою країною до будь-якої країни, в тому числі й до країн колишнього СРСР. Також, вказується, що судом помилково трактується положення примітки №6 "Переліку держав і періодів бойових дій на їх території", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №63 від 08 лютого 1994 року.

Колегія суддів не приймає до уваги ці доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.1, 2 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", учасниками бойових дій визнаються: 1) військовослужбовці, які проходили службу у військових підрозділах, частинах, штабах і установах, що входили до складу діючої армії в період громадянської та Великої Вітчизняної воєн, під час інших бойових операцій по захисту Батьківщини, партизани і підпільники громадянської та Великої Вітчизняної воєн; 2) учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для виконання миротворчих місій або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.

Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що апелянт, як військовослужбовець Радянської армії, у період з 15 травня по 20 грудня 1988 року виконував спеціальне урядове завдання у республіках Закавказзя, які на той час входили до складу єдиної держави - СРСР, проте він не працював та не перебував у відрядженні на території іноземної держави, відповідно, він не є учасником бойових дій в розумінні ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що посилання апелянта на примітку №6 "Переліку держав і періодів бойових дій на їх території", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №63 від 08 лютого 1994 року "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", є необгрунтованим, оскільки йому не видавалась довідка Головного управління Генерального штабу Збройних сил СРСР стосовно того, що він, як військовий фахівець, направлявся після 1979 року до країн, на території яких велись бойові дії.

Крім того, як вказувалось вище, у 1988 році, коли апелянт служив в Азербайджанській РСР, ця республіка не була країною, відповідно, у апелянта не існувало підстав для отримання такої довідки.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог є правильними.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2011 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:/підпис/Л Л.П. Шеметенко

Суддя:/підпис/С.Д. Домусчі

Суддя:/підпис/В.О.Скрипченко