Справа № 752/19006/16-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Волощук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, скасування рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, скасування рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вважає протиправним рішення відповідача про відмову в призначенні йому пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», а тому просить зобов'язати відповідача зарахувати йому до стажу роботи, що дає право на отримання пенсії, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», та зобов'язати призначити йому з 08.12.2016 року пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», з розрахунку 90% від суми середньомісячної заробітної плати, обчисленої за останні 24 місяці роботи, на підставі довідки, виданої Генеральною прокуратурою України від 07.09.2016 року № 18-1204.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року задоволено вказаний адміністративний позов. Визнано дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо відмови в призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугу років відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ в редакції Закону від 12.07.2001 року неправомірними. Розпорядження від 27.10.2016 року № 34025/05 Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову в призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» згідно поданої заяви від 24.10.2016 року скасовано. Зобов`язано Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугу років відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ в редакції Закону від 12.07.2001 року з розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого на підставі довідки Генеральної прокуратури України від 07.09.2016 року № 18-1204 зп.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 198, пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що в 1993 році позивач вступив до Східноукраїнського державного університету і в 1998 році закінчив повний курс навчання за спеціальністю «правознавство». 26.06.1998 року позивачу присвоєно кваліфікацію юрист.

З копії трудової книжки позивача вбачається, що 13.11.1997 року він був призначений стажистом помічника прокурора Кам`янобрідського району м.Луганськ і з того часу працює на посадах слідчого та прокурора в органах прокуратури.

На день звернення за призначенням пенсії загальний стаж роботи позивача складає 23 роки 1 місяць 1 день, стаж за вислугу років складає 21 рік 17 днів, в тому числі на посадах прокурора - 18 років 11 місяців 13 днів.

24.10.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Розпорядженням № 34025/05 від 27.10.2016 року відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії за вислугу років, посилаючись на п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213, яким передбачено скасування з 01.06.2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначається відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Крім того, відмова відповідача обумовлена відсутністю стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи даний адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є правомірними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його необгрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначено статтею 50-1 Закону України від 05.11.1991 № 1789-XII «Про прокуратуру».

Частиною 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 05.11.1991 року) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 % від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Відповідно до ч. 2 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Дана редакція Закону № 1789-ХІІ була чинною на момент призначення позивача на роботу в органах прокуратури України.

При цьому, колегія суддів враховує, що на час виникнення спірних правовідносин (жовтень 2016 року) Закон України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-XII та положення щодо призначення пенсій, відповідно до його норм, втратили чинність.

15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII).

Відповідно до частини 1 статті 86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Згідно частини 6 статті 86 Закону № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про те, що на час звернення позивача за призначенням пенсії за вислугу років, така вислуга у позивача складала 21 рік 17 днів, що не є достатнім для призначення пенсії відповідно до норм чинної на час виникнення спірних правовідносин редакції Закону України «Про прокуратуру» (необхідно 23 роки).

Отже, колегія суддів приходить до висновку про правомірність відмови відповідача щодо призначення позивачу пенсії за вислугу років, оскільки для вказаного станом на жовтень 2016 року були відсутні законні підстави у зв'язку з тим, що спеціальний стаж роботи позивача становить 21 рік 17 днів, тобто менше 23 років.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає неправильним висновок суду першої інстанції про те, що вимоги даного аміністративного позову є обгрунтованими, а тому судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

За вказаних обставин колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими, а тому вона є такою, що підлягає задоволенню.

Зі змісту ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно надана правова оцінка обставинам справи, оскаржуване судове рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві - задовольнити.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, скасування рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 15.06.2017 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Мацедонська В.Е.

Лічевецький І.О.