Справа № 818/54/17
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 р.Справа № 818/54/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання- Городової А.О

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 31.01.2017 по справі № 818/54/17за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України ; третя особа - Управління Пенсійного фонду України в м. Конотопі та Конотопському районі про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2017 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивачка) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної казначейської служби України (далі - відповідач), в якому просила визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання судового рішення Конотопського міськрайонного суду у справі № 6а-577/145/13 (577/5695/13-а) та зобов'язати Державну казначейську службу України негайно перерахувати кошти на її рахунок за відповідним виконавчим документом, нарахувати та виплатити компенсацію за порушення строку виконання судового рішення за увесь час прострочення, з урахуванням установленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, та зобов'язати подати звіт про виконання вказаного рішення суду; зобов'язати Державну казначейську службу України надати звіт щодо виконання судового рішення Конотопського міськрайонного суду №6а/577/145/13; прийняти рішення про накладення на керівника Державної казначейської служби України штрафу за наслідками розгляду наданого звіту у розмірі 300 мінімальних заробітних плат; стягнути з відповідача на користь позивачки половину суми накладеного штрафу; зобов'язати Державну казначейську службу виплатити вказану у судовому рішенні суму.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 31 січня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання судового рішення Конотопського міськрайонного суду у справі № 6а/577/145/13. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що перерахування коштів стягувачам із затримкою відбувається не через протиправні дії чи бездіяльність Казначейства, а виключно у зв'язку з наявністю сформованої черги, в якій перебуває на виконанні значна кількість виконавчих документів та передбаченими у Законах про Державний бюджет України обмеженими асигнуваннями для погашення наявної заборгованості за поданими судовими рішеннями. Виплата коштів позивачу поза чергою є неправомірною та призведе до порушень прав інших стягувачів, як таких, що раніше звернулися до органів Казначейства, так і тих, що перебувають у черзі після позивача.

Державна казначейська служба України надала письмову заяву, в якій просить відкласти розгляд справи, посилаючись на знаходження його представника у щорічній відпустці.

Колегія суддів, вирішивши надане письмове клопотання відповідача, визнала за можливе провести апеляційний розгляд справи за відсутності апелянта, оскільки ним не надано доказів на підтвердження поважності причини неприбуття в судове засідання іншого представника, а тому зазначена відповідачем обставина неможливості забезпечення явки представника не визнана поважною.

Третя особа просить розглядати справу за їх відсутністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання 06.06.2017 за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Відповідно ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що відповідач оскаржує постанову суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, позивачка не скористалася правом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судами першої та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25.11.2010 по справі № 2а-3509/2010, яку залишено без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.05.2012, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Конотоп щодо невиконання приписів ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" щодо непроведення ОСОБА_1 як дитині війни перерахунку пенсії з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком та вчиненню дій по здійсненню відповідних виплат. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Конотоп здійснити перерахунок пенсії з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком відповідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України ст. 6 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та провести відповідні виплати за період з 1 січня 2010 року по листопад 2010 року4 включно, з урахуванням здійснених за ці періоди виплат (а.с. 8, 9).

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 05.11.2013 по справі №6а/577/145/13, задоволено заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання постанови Конотопського міськрайонного суду від 25.11.2010 у справі №2а-3509/10. Змінено спосіб виконання постанови Конотопського міськрайонного суду від 25.11.2010 у справі № 2а-3509/10 шляхом стягнення з Управління Пенсійного фонду України в м. Конотопі та Конотопському районі, розташованого за адресою: 41600, Сумська область, м. Конотоп, вул. Соборна, 23 за рахунок бюджетних призначень на користь ОСОБА_1 перераховану пенсію з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни з 01 січня 2010р. по листопад 2010р. включно з урахуванням здійснених за ці періоди виплат в сумі 1785 грн. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2013 вищевказана ухвала залишена без змін(а.с.10, 14, 15).

14.11.2013 позивач звернулася до Конотопського управління Державної казначейської служби України Сумської області з заявою про примусове виконання виконавчого листа Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05.11.2013 у справі № 6а/577/145/13 (а.с.12).

В подальшому, позивач неодноразово зверталася до Конотопського управління Державної казначейської служби України Сумської області з запитами, в яких просила надати інформацію про дату виплати належних їй коштів по виконавчому листу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05.11.2013 у справі № 6а/577/145/13 (а.с.17,19).

Листом від 19.12.2013 Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області повідомило позивача про те, що виконавчий документ направлено до Державної казначейської служби України для подальшого розгляду (а.с.16).

03.02.2016 Конотопське управління Державної казначейської служби України Сумської області просило позивачку повідомити про чинність та стан виконання ухвали Конотопського міськрайонного суду від 05.11.2013 у справі №56а/577/145/13 про заміну способу виконання рішення від 25.11.2010 в справі №2а-3509/2010 (а.с.19).

Станом на час розгляду справи в суді першої інстанції виконавчий лист по справі № 6а/577/145/13 залишався невиконаним, що стало підставою для звернення до суду позивачки з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на правові позиції Європейського суду з прав людини, викладені у рішеннях "Гордєєви і Гурбик проти України" від 17.01.2006 та "Кечко проти України" від 08.11.2005 та дійшов висновку, що бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання протягом тривалого часу рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області є протиправною, в зв'язку з чим позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Державної казначейської служби України, що полягає у затримці виплат ОСОБА_1 по виконавчому листу від 05.11.2013 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку обставинам справи в межах апеляційного перегляду встановленого ст. 195 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-19 (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Також вказаним Законом, крім органів державної виконавчої служби (державних виконавців та у передбачених цим Законом випадках приватних виконавців), визначено інші органи, до повноважень яких віднесено виконання рішень судів.

Так, ч. 2 ст. 6 Закону № 1404-VIII передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 № 4901-VI (далі Закон № 4901-VI) держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Частиною 1 ст. 3 Закону № 4901-VI встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Згідно з п. 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Колегією суддів встановлено, що на час розгляду справи судом першої інстанції рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області було невиконаним, що підтверджується, в тому числі, наявними в матеріалах справи листами Конотопського управління Державної казначейської служби України Сумської області від 03.02.2016 № 03-12/0321, листами Конотопського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 11.07.2016 № 69/К-1, від 11.07.2016 № 70/К-1 та листами Державної казначейської служби України від 26.01.2016 № 5-13/449-1435 та від 01.04.2016 № 5-13/1699-5574, в яких зазначено, що виконавчий лист № 6а/577/145/13 буде виконаний Державною казначейською службою України після виконання виконавчих документів, які надійшли раніше (а.с. 18-21).

Таким чином, станом на дату прийняття рішення суду першої інстанції у вказаній справі ухвала Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05.11.2013 по справі № 6а/577/145/13 залишалася невиконаною більше трьох років.

Відповідно до ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Колегія суддів зазначає, що складовою принципу верховенства права є вимога юридичної визначеності, відповідно до якої остаточне рішення суду не може піддаватись сумніву, а також належне виконання судових рішень проти органів державної влади.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною 17.07.1997 (далі - Конвенція), є частиною національного законодавства.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 46 Конвенції Високі Договірні Сторони зобов'язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є Сторонами.

У справі "Горнсбі проти Греції" ( рішення від 19.03.1997) Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін. Принцип верховенства права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, який є невід'ємним аспектом всіх статей Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зобов'язує державу та будь-який державний орган виконувати судові розпорядження чи рішення, ухвалені проти держави (органу)" (параграф 87 рішення Європейського Суду з прав людини: "Гасан і Чеус проти Болгарії" від 26.10.2000). Європейський суд з прав людини в рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі "Комнацький проти України" визначився, що держава повинна забезпечити гарантії, передбачені Конвенцією, і що протиріччя між органами місцевої влади не повинні вплинути на права заявника, гарантовані Конвенцією.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов'язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов'язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

В рішенні Європейського суду з прав людини "Гордєєви і Гурбик проти України" від 17 січня 2006 року зазначено, що державний орган не може довільно посилатись на брак коштів для оплати заборгованості, присудженої рішенням суду. Таким чином, відмовою протягом декількох років вжити необхідні заходи для виконання остаточних судових рішень державні органи України частково позбавили положення пункту 1 статті 6 Конвенції її корисного ефекту. Цього достатньо для того, щоб Суд міг зробити висновок про те, що було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Матеріалами справи підтверджено, що рішення суду залишалось не виконаним тривалий час.

Отже, відповідно до правової позиції Європейського суду, у тому числі у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005), якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Враховуючи викладене, та беручи до уваги, що відповідач у справі не надав суду жодних доказів на підтвердження своєї позиції та не довів правомірності своїх дій, колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції, що бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання протягом тривалого часу рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області є протиправною, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності Державної казначейської служби України щодо невиконання судового рішення Конотопського міськрайонного суду у справі № 6а/577/145/13 визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів звертає увагу, що до суду апеляційної інстанції відповідачем було надано копію платіжного доручення № 1 від 27.03.2017, яким підтверджується виконання виконавчого листа у справі № 6а/577/145/13 та перерахування позивачці коштів на загальну суму 1785 грн. 30 березня 2017 року, тобто після прийняття оскаржуваної постанови.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції надає правову оцінку прийнятому рішенню суду першої інстанції на відповідність критеріям законності та обгрунтованості, встановленим ст. 159 КАС України і встановленим цим судом обставинам справи, та на час прийняття постанови Сумським окружним адміністративним судом у вказаній справі відповідачем ухвала Конотопського міськрайонного суду у справі № 6а/577/145/13 не була виконана, колегія суддів зазначає, що добровільне виконання відповідачем зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, після винесення рішення по суті в суді першої інстанції, але до закінчення апеляційного провадження, не може мати наслідком скасування такого судового рішення за результатами апеляційного перегляду.

Інші доводи апелянта та надані документи не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Отже, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 31.01.2017 по справі № 818/54/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Чалий І.С.
Судді Зеленський В.В. Кононенко З.О.
Повний текст ухвали виготовлений 12.06.2017.