Справа № 815/2561/17
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2561/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді О.Я. Бойко,

розглянувши у скороченому проваджені адміністративну справу за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Рассвет» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2016 році у розмірі 52 254,55 грн.,-

СУТЬ СПОРУ:

До суду з адміністративним позовом звернулось Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Рассвет» в якому просить суд:

-стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Рассвет», 67140, Одеська область, Великомихайлівський р-н, с. Великоплоске, , р/р 9 МФО 380805, АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», на користь Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рахунок управління Державної казначейської служби України в Одеській області/Банк ГУ ДКСУ в Одеській області, Одержувач - УК у Великомихайлівському р-ні, МФО 828011, р/р 0175, , суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2016 році у розмірі 52025,64 грн. та пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 228,91 грн. Всього належить до стягнення 52 254 (п'ятдесят дві тисячі двісті п'ятдесят чотири), 55 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив наступне.

Згідно з звітом про зайнятість і працевлаштуванням інвалідів за 2016 рік, наданому до відділення Фонду середньооблікова чисельність штатних працівників СВК «Рассвет» склала 39 осіб. У відповідності з нормативом місць, призначених для працевлаштування інвалідів, відповідач повинен був створити 2 робочих місця, проте створив лише 1 робоче місце.

При здійсненні розрахунку адміністративно-господарських санкцій відповідачу за 2016 рік відділення Фонду керувалось Інструкцією щодо заповнення форми №10-ПІ поштова-річна «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів», затвердженою Наказом Мінпраці України 10.02.2007 року №42 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13.02.2007 року за №117/13384.

Відповідно до ч.4 ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу.

Проте, всупереч ст.20 цього Закону відповідач самостійно в строк до 15 квітня 2017 року адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів не сплатив.

06.06.2017 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшли заперечення, в яких він просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування письмових заперечень представник відповідача зазначив, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях суб'єкту господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.

Також представник відповідача зазначив, що на СВК «Рассвет» своєчасно створювалися робочі місця для працевлаштування інвалідів та інформувалася державна служба зайнятості про наявність робочих місць для працевлаштування інвалідів шляхом подання звітності згідно з вимогами законодавства, своєчасно подавалася звітність до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені позивачем обставини по справі, суд дійшов висновку щодо достатності підстав для прийняття законного і обґрунтованого судового рішення в порядку скороченого провадження, без проведення судового засідання та виклику осіб які беруть участь у справі. Таким чином, суд вважає, що адміністративний позов не належить до задоволення з наступних підстав. Суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.02.2017 року СВК «Рассвет» подало до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік.

Позивач перевіркою Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік встановив, що середньооблікова чисельність штатних працівників СВК «Рассвет» склала 39 осіб.

У відповідності з нормативом місць, призначених для працевлаштування інвалідів, відповідач повинен був створити 2 робоче місце, проте створив лише 1 робоче місце.

Отже, позивач встановив, що норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році відповідач виконав.

За зазначене правопорушення до відповідача застосовано адміністративно-господарську санкцію у розмірі 52 025,64 грн., а за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій нарахована пеня у розмірі 228,91 грн.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Згідно з ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» Забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до

підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інвалідам, які не мають змоги працювати на підприємствах, в установах, організаціях, державна служба зайнятості сприяє у працевлаштуванні з умовою про виконання роботи вдома.

Відповідно до ст.18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Отже, суд зауважує, що обов'язки роботодавця полягають в створенні відповідної кількості робочих місць для інвалідів та своєчасному інформуванню служби зайнятості про наявні вакансії. В свою чергу, державна служба зайнятості, яка веде реєстр інвалідів, які є безробітними, відповідно до ст.18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» здійснювати пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Пунктами 1.1, 2.1 Порядку подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України 31.05.2013 року №316, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.06.2013 р. за №988/23520 визначено, що форма звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» заповнюється роботодавцем. Форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Пунктом 2.1 Інструкції щодо заповнення форми №10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 року №42, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 13.02.2007 року за №117/13384 передбачено, що звіт складається роботодавцем щороку і до 1 березня, наступного після звітного періоду, подається або надсилається рекомендованим листом за місцем їх державної реєстрації відділенню соціального захисту інвалідів.

Суд встановив, що відповідач своєчасно створював робочі місця для працевлаштування інвалідів, інформував державну службу зайнятості про наявність робочих місць для працевлаштування інвалідів шляхом подання звітності згідно з вимогами законодавства, своєчасно подавав звіти та звітність до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, що підтверджується копіями звітів.

З огляду на матеріали справи вбачається, що відповідач створив два робочих місця для інвалідів, на одне місце працевлаштований інвалід на інше відповідач не знайшов працівника.

Позивач не надав суду жодного доказу в підтвердження того, що направляв особу інваліда для працевлаштування на СВК «Рассвет».

Отже, позивач жодної особи для працевлаштування не направляв, жодних пропозицій відповідачеві не надав.

Викладене свідчить про виконання відповідачем вимог щодо створення робочих місць відповідно до нормативів встановлених ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» та належне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць на його підприємстві та потребу у направленні йому центром зайнятості інвалідів для працевлаштування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає необхідним зазначити також наступне.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Отже, забезпечення прав інвалідів на працевлаштування здійснюється або шляхом безпосереднього звернення інваліда до підприємства або звернення інваліда до державної служби зайнятості (з подальшим його направленням на підприємство, на якому є відповідні вакансії), а обов'язок підприємства по створенню робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для їх працевлаштування.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 20 червня 2011 року у справі № 21-60а11, від 16 квітня 2013 року у справі №21-81а13.

На підставі викладеного суд зазначає що, враховуючи те що відповідач ужив усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність безпосереднього звернення до підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Таким чином, суд робить висновок, що позовні вимоги Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів не належать до задоволення.

Згідно з ст. 19 конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Керуючись ст.ст. 2, 6-9, 11, 23, 69, 71, 86, 94, 122, 128, 158-163, 254 КАС України, Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 року № 875-XII, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.Я. Бойко

У задоволенні адміністративного позову відмовити