Справа № 822/562/17
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/562/17

Головуючий у 1-й інстанції: Лабань Г.В.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

07 червня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Мирошниченко С.О.,

представника позивача - Воловодик Н.П.

представника відповідача - Калужської Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква-Родос" до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнаня незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аква-Родос" звернулося до адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області № , № , № та № від 27 грудня 2016 року.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року адміністративний позов ТОВ "Аква-Родос" задоволено в повному обсязі.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема, в апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і неповне з'ясування всіх обставин справи, що у своїй сукупності призвело до неправильного її вирішення.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просила залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи Товариство з обмеженою відповідальністю "Аква-Родос" взяте на облік платником податків Славутською об'єднаною державною податковою інспекцією в Хмельницькій області 15.10.2002 року за №796 та у період з 03.07.2003 року по 04.05.2011 року зареєстроване платником ПДВ.

Основними видами діяльності позивача згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців є лісопильне та стругальне виробництво, просочування деревини, посередництво в торгівлі товарами широкого асортименту, інші види оптової торгівлі, виробництво інших меблів, роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах без переваги продовольчого асортименту.

Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "Аква-Родос" (ПН 32065083). За результатами певірки складено акт №109/22-01-14-04/32065083 від 12.12.2016 року.

Під час перевірки встановлено наступні порушення:

1. порушення п.44.1 ст.44, п. 138.3 ст. 138 розділу III, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, : п.138.1.1 п.138.1, п.138.2, 138.3 п. 138.8 п. 138.11 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 , п. 144.1 ст.144 Податкового кодексу України, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999, № 996-ХІУ (із змінами та доповненнями), ц.2.1, п.2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 58/704, внаслідок чого занижено податок на прибуток в сумі 254 641 грн., в тому числі:

- 2013 в сумі 208 388 грн,

- 2014 рік в сумі 16 983 грн.,

- 2015 рік в сумі 19 513 грн.,

- 1 квартал 2016 року в сумі 4 878 грн.,

- півріччя 2016 року в сумі 9 757 грн.

2. В порушення вимог пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту XI, пункту 200.2, пункту 200.4 абз "в" статті 200, пункту 201.1, пункту 201.10 статті рохділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, Наказів Мінфіну 14.01.14 №10, від 22.09.14 №957, від 31.12.15 №1307 "Порядку заповнення податкової накладної" ТОВ "Аква- Родос" занижено ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету за період з 01.01.2013 року по 30.06.2016 року всього у сумі 110 113 грн., в тому числі за періоди:

- за жовтень 2014 року на суму 94 349 грн.;

- за травень 2015 року на суму 15 764 грн.

3. В порушення вимог пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 200.1,, пункту 200.2, пункту 200.4 абз "в" статті 200, пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201 пункту 11 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України , Наказів Мінфіну 14.01.14 №10, від 22.09.14 №957, від 31.12.15 №1307 "Порядку заповнення податкової накладної" ТОВ "Аква- Родос" завищено залишок залишок від'ємного значення (рядок 21) за червень 2016 року на суму 611 195 грн.

4. В порушення вимог пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту.201.1, пункту 201.10 статі 201, пункту 11 Розділу XX Перехідних положень, п.41 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, наказів Мінфіну 14.01.14 №10, від 22.09.14 №957, від 31.12.15 №1307 "Порядку заповнення податкової накладної", Наказу МФУ від 23.09.14 №966 "Порядок заповнення і подання податкової звітності по податку на догану вартість" п.41 підрозділу 2 розділу XX ТОВ "Аква-Родос" завищено від'ємне значення у рядку 24 Податкової декларації з ПДВ за червень 2015 року на суму 465 818 грн., що призвело до завищення суми податку, на яку ТОВ "Аква-Родос" мав право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, згідно ч.4 п.34 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, на суму 465 818 грн.

5. В порушення п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України; пп. 54.2 ст. 54, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п.п. а) п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України ТОВ "Аква-Родос" у перевіряємому періоді проводилось несвоєчасне перерахування до бюджету військового збору, а саме: травень 2015 року - в сумі 546,32 грн., травень 2016 року - в сумі 7 198,72 грн.. Всього в перевіряємому період ТОВ "Аква-Родос" несвоєчасно перераховано військового збору на суму 7745,04 грн.

6. Перевіркою встановлено порушення ТОВ "Аква-Родос" пп.39.4.2 п.39.4 ст.39 Податкового кодексу України, п.23 Наказу Міністерства фінансів України від 18.01.2016 № 8 "Про затвердження форми та Порядку складання Звіту про контрольовані операції" в частині не відображення у Звіті про контрольовані операції за 2015 рік операцій проведених з Aquarodos General Trading L.L.C. на суму 562 344 грн.

Як наслідок, ГУ ДФС у Хмельницькій області прийняті податкові повідомлення-рішення:

форми "Р" від 27.12.2016р. № про збільшення сум грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість за основним платежем в сумі 110113 грн, за штрафними санкціями 27528 грн.;

форми "В4" від 27.12.2016 р. № про завищення від'ємного значення по ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 611195,00 грн;

форми "ПС" від 27.12.2016 р. № про застосування штрафних санкцій по податку на додану вартість в сумі 464582 грн;

форми "Р" від 27.12.2016р. № про збільшення сум грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств за основним платежем 254641 грн, за штрафними санкціями 58782 грн.

Позивач оскаржив вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку до Головного управління ДФС у Хмельницькій області та Державної фіскальної служби України.

Рішенням Головного управління ДФС у Хмельницькій області №15414/10/22-01-14-04-11 від 23.12.2016 року та рішенням Державної фіскальної служби України №1503/6/99-99-11-01-01-25 від 25.01.2017 року оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 10.10.2016 року №/1061 залишено без змін, а скарги без задоволення.

Позивач вважаючи дії відповідача протиправними, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та відповідають вимогам чинного законодавства України.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як встановлено з апеляційної скарги, обгрунтовуючи свої вимоги відповідач зазначає про фіктивність операцій позивача з постачання холодильного обладнання від ТОВ "Академія сучасного холодильного обладнання".

Даючи оцінку вказаному судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що між ТОВ "Аква-Родос" та ТОВ "Академія сучасного мікроклімату" 29.04.2013 року укладено договір на поставку обладнання №26042013-1, відповідно до умов якого Постачальник - ТОВ "Академія сучасного мікроклімату", постачає обладнання яке зазначено у Додатку №1 до Договору, а Покупець - ТОВ "Аква-Родос", в свою чергу, зобов'язується оплатити та прийняти поставлене постачальником обладнання (холодильне обладнання) у відповідності до умов даного договору та його додатків (п.1.1. Договору). Загальна вартість обладнання становить 51 463,19 євро, що станом на 29.04.2013 року, згідно Додатку №1 до Договору, є еквівалентом 566095 грн. 20 коп. Валюта платежів за договором - українська гривня.

Право власності на обладнання переходить до Покупця з моменту прийняття обладнання від Постачальника та підписання акту прийому - передачі (п.3.9 Договору).

В подальшому, ТОВ "Академія сучасного мікроклімату" на виконання умов вказаного договору на поставку обладнання в липні 2013 року передало ТОВ "Аква-Родос" товар на суму 566095,20 грн., що підтверджується видатковою накладною від 11.07.2013 року №РН-0000102 та податковими накладними від 29.04.2013 року №41, від 25.06.2013 року №28 та від 11.07.2013 року №17, актом надання послуг №176 від 15.07.2013 року та товаро - транспортною накладною від 12.07.2013 року.

Крім того, позивачем на підтвердження дійсності даної операції надано до матеріалів справи акт приймання - передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 31.07.2013 року, відповідно до якого холодильна машина приймається від ТОВ "Академія сучасного мікроклімату".

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовано Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі Закон №996-ХІV).

Положеннями ст.1 Закону №996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ч.2 ст. 3 Закону 996-ХІV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною 1 статті 9 Закону №996-ХІV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (далі Положення №88), забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать чинному законодавству та нормативним актам.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами.

Згідно з п.44.2. ст.44 ПК України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно з п.85.4 ст.85 ПК України при проведенні перевірок посадові особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідно до вимог п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 нього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п.200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.2 ст.200 ПКУ країни при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Згідно з п.200.4 ст.200 ПК України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) з частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

з) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.41 підр.2 розд. ХХ ПК України у разі якщо контролюючий орган під час перевірки встановлює факт завищення платником податку від'ємного значення сум податку на додану вартість, яке залишилося непогашеним станом на 1 липня 2015 року в податковій звітності з податку на додану вартість, що призвело до завищення суми податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначеної пунктом 200.3 статті 200 цього Кодексу, до такого платника податку, крім штрафів, передбачених статтею 123 цього Кодексу, застосовується штраф у розмірі 10 відсотків суми завищення такого від'ємного значення.

Статтею 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

В розрізі викладеного, судова колегія вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції, щодо того, що обов'язковою умовою ствердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.01.2011 року у справі №21-37а10, в якій зазначено, що податкова накладна, яка видається платником податку, що поставляє послуги, на вимогу їх отримувача, є підставою для нарахування податкового кредиту останнього лише за умови здійснення самої господарської операції.

Таким чином, судова колегія апеляційної інстанції доходить висновку, що відповідачем не надано документальних підтверджень відсутності фактичного виконання позивачем господарських операцій з постачання холодильного обладнання від ТОВ "Академія сучасного холодильного обладнання", узгодженості дій позивача з контрагентами з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з такими діями контрагентів, а тому, таке твердження відповідача є необґрунтованими.

Щодо твердження відповідача про неправомірне включення ТОВ "Аква Родос" до податкового кредиту 626959 грн по операціях з ТОВ "Онікс Трейдінг" та ТОВ "СДК Акцент" суд зазначає наступне.

У акті перевірки зроблено висновок, що позивачем неправомірно віднесено до складу ПК сум ПДВ, по податкових накладних загальну суму 626959,25 гривень, з яких 15 764 гривні застосовано як санкції і решта суми - 611195 гривень зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ, складених із порушенням пп.1 п. 201.1 ст..201 ПКУ, а саме відсутній з обов'язкових реквізитів - код УКТ ЗЕД.

Судова колегія, з огляду на лист ДФС України від 23.06.2016 року №13855/6/99-99-15-03-02-15, де зазначено, що у податковій накладній вказується код товару згідно з УКТ ЗЕД, але тільки для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, не погоджується з висновком податкового органу, який до того ж повністю спростовується наявними матеріалами справи.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПКУ на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з отриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений ПКУ термін.

Відповідно до підпункту "і" пункту 201.1 статті 201 ПКУ у податковій накладній вказується код товару згідно з УКТ ЗЕД, але тільки для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України.

Форму податкової накладної та Порядок її заповнення затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307 зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.01.2016 за № 137/28267.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до складу податкового кредиту.

При цьому податкова накладна, що містить помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 статті 201 ПКУ (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов'язань, є підставою для віднесення покупцем сум податку до складу податкового кредиту.

Таким чином, зазначення платником податку у графі 4 податкової накладної зареєстрованої в ЄРПН коду УКТ ЗЕД товару, виробленого в Україні та який не є підакцизним товаром за умови, що таке зазначення коду УКТ ЗЕД не заважає ідентифікувати операцію з постачання товару та її сторони, відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПКУ не може бути єдиною підставою для виключення сум ПДВ, зазначених у такій податковій накладній" зі складу податкового кредиту покупця - платника податку.

У акті перевірки зазначено, що позивачем надано інформаційний лист серії АА №015900, виданий ДП "УкрНДНЦ" вих.5-10/05-09-5679 від 19.09.2014 на імпортовану продукцію, в тому числі - шуруп 4*16мм універсальний ЦБ, код УКТ ЗЕД 7318, країна виробник Китай.

Таким чином судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що в разі відсутності у продавця товару статусу імпортера, а лише контрагента у ланцюгу постачань, не маючи кодів УКТ ЗЕД у документах від свого постачальника він не відвовідає за цей код.

Стосовно доводів відповідача щодо віднесення позивачем до декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік рядок 06.4. ІВ витрати 2012 року, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом і псування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку битку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

У випадку якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

- зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

- збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

- збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

- зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Статтями 138 - 140 Податкового кодексу України встановлений перелік різниць, на які коригується фінансовий результат до оподаткування. Зазначений перелік не містить різниць, які б передбачали коригування фінансового результату до оподаткування на витрати за операціями, по не пов'язані з господарською діяльністю платника податків або операціями, що мають ознаки нереальності.

Відповідно до п.138.11.ПКУ в додаток ІВ включаються витрати, не враховані в минулих звітних роках у зв'язку з допущенням помилок.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного перегляду даної справи, при складанні декларації про прибуток за 2013 рік позивачем було виявлено помилку за 2012 рік - не всі витрати включені до складу витрат в 4 кварталі 2012 року, тому були включені в 2013 році, а саме під час наборки податкового обліку помісячно не врахувались.

Згідно з вимогами П(С)БО 16 є кілька видів собівартості, одна з них виробнича собівартість продукції робіт, послуг) - виражені у грошовій формі поточні витрати підприємства на виробництво продукції (робіт, послуг). Фактична (звітна) собівартість розраховується на основі даних бухгалтерського обліку після закінчення звітного періоду і свідчить про розмір фактичних витрат, які здійснило підприємство при виготовленні продукції, виконанні робіт, наданні послуг.

В матеріалах справи наявні акти надання послуг з переробки давальницької сировини за листопад 2012 року на загальну суму по 703 рахунку 872 750 грн. без ПДВ та бухгалтерської довідки №182 від 30.11.2012 року, що підтверджує собівартість наданих послуг по 903 рахунку на суму 798 137,00 грн. та акти з надання послуг з переробки давальницької сировини за грудень 2012 року на загальну суму по 703 рахунку 1 302 662,50 грн. без ПДВ і бухгалтерської довідки №182 від 30.11.2012 року, що підтверджує собівартість наданих послуг по 903 рахунку на суму 1 265 600,87 грн.

Стосовно формування витрат підприємства, які виникли у результаті з різниці між купівлею та продажем валюти (942 рахунок -711 рахунок), яка в 4 кварталі 2012 була від'ємна і складала 259 327,73 грн - судова колегія враховує, що дана операція також безпосередньо немає первинного документа, оскільки це є накопичення розрахункових документів господарських операцій з купівлі та продажу валюти, кожна з яких окремо підтверджена виписками з банку.

Даний факт також було підтверджено представником позивача в судовому засіданні. Додатково представник позивача пояснив, що документи для підтвердження використання вказаної валюти саме в господарській діяльності товариства відповідачу не надавались, оскільки дані обставини мали місце в 2012 році, який не охоплювався періодом діяльності позивача, який перевірявся податковим органом.

Відповідно із змінам з 10.01.2012 року у П(С)БО, які затверджені наказом МФУ від 09.12.11 №591 змінився бухгалтерський облік доходів і витрат від операцій із продажу та купівлі інвалюти. У складі доходів за Кт 711 рахунку відображається неповна сума виручки, що надійшла і продажу інвалюти, а додатна різниця між її вартістю за фактичним курсом продажу і балансовою вартістю. А у складі витрат за Дт 942 рахунку - від'ємна різниця між цими сумами балансової вартості реалізованої інвалюти. Ці різниці не є курсовими, так як згідно п.4 П(С)БО 21 курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості інвалюти при різних валютних курсах, а валютний курс - це курс гривні до грошової одиниці іншої країни, встановлений НБУ. Тобто різниця між оцінкою однієї і тієї ж кількості інвалюти за курсом НБУ і вуличним курсом продажу або купівлі на МВРУ не є курсовою різницею ні в бухгалтерському, в податковому обліках, який приписує визначати курсові різниці згідно з П(С)БО 153.1.3.ПКУ). А отже, інвалютні різниці розкладаються за різними рядками додатків до декларації з податку на прибуток.

У результаті внесених змін до П(С)БО відображення доходів і витрат від продажу в бухгалтерському та податковому обліку стало ідентичним. ТОВ "Аква-Родос" відобразило операції чи з купівлі інвалюти чи з продажу фінансовий результат чито в Кт711 рахунку чи то в ДТ 942 рахунку, а в кінці місяця одержану інформацію відображає в рядку 03.4.39 додатка ІД або 03.28 додатка ІД.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем в підтвердження первинними документами курсів різниці, які випали помилково з набору податкового обліку за 4 квартал 2012 року, було надано Картку рахунку по 942 рах., а також до кожної курсової суми з картки рахунку копії виписок банку за відповідну дату 4 кварталу 2012 року, де шляхом вказали різниці курсів між НБУ та МВРУ при купівлі валюти.

Також, позивачем надано картку по 711 рах. де до кожної курсової суми з картки рахунку додано копії виписок банку за відповідну дату 4 кварталу 2012 року, де розрахунковим шляхом вказано різниці курсів між НБУ та МВРУ при продажу валюти.

Крім того, надано набір податкового обліку за 4 квартал 2012 року, з якого вбачається, що описувані суми не потрапили в визначення оподатковуваного прибутку, причому сам податок на прибуток склав 759 234,70 грн.

Отже, зазначення платником податку у графі 4 податкової накладної зареєстрованої в ЄРПН коду УКТ ЗЕД товару, виробленого в Україні та який не є підакцизним товаром за умови, що таке зазначення коду УКТ ЗЕД не заважає ідентифікувати операцію з постачання товару та її сторони, відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПКУ не може бути єдиною підставою для виключення сум ПДВ, зазначених у такій податковій накладній зі складу податкового кредиту покупця - платника податку.

Підсумовуючи викладене, судова колегія вбачає, що апелянтом не надано достатніх та допустимих доказів в спростування доводів позивача та правомірності рішення суду першої інстанції, а відтак останній обгрунтовано задоволив позовні вимоги ТОВ "Аква-Родос".

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з статтею 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 12 червня 2017 року.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.