Справа № 357/8074/16-а
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року № 357/8074/16-а

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Панченко Н.Д, розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Білоцерківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.07.2016 №/138.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що контролюючий орган дійшов необґрунтованих висновків про отримання ним додаткового блага у розмірі 101448,84 грн. внаслідок анулювання кредитором суми боргу за кредитним договором.

Позивач стверджує, що сума прощеного боргу за відповідним кредитним договором становить лише 18671,29 грн., а відтак, контролюючий орган не встановлював дійсної суми заборгованості та визначив податкове зобовязання у розмірі, що не відповідає фактично анульованій заборгованості.

Відповідач позов не визнав, на обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що до контролюючого органу надійшов лист від ПАТ «Універсал Банк», у якому банк повідомив, що анулював заборгованість позивача за кредитним договором від 21.01.2008 №CL14358, розмір якої становив 101448,84 грн.

Оскільки суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності є додатковим благом у розумінні чинного законодавства, відповідач вважає, що правомірно визначив позивачеві податкове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб оспорюваним податковим повідомленням-рішенням.

Враховуючи, що матеріали справи у достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, суд ухвалив здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

У період з 21.06.2016 по 23.06.2016 Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань повноти обчислення та своєчасності внесення до бюджету податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 31.12.2014.

Результати перевірки оформлені актом від 30.06.2016 №579/13-03//152 (а.с. 10-12).

Перевіркою встановлений факт порушення позивачем вимог підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162, підпункту 164.1.1 пункту 164.1 статті 164, пункту 168.1 статті 168, абзацу «б» пункту 171.2 статті 171, пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України, що призвело до не нарахування та несплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік в сумі 17002,70 грн.

Висновок контролюючого органу про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб ґрунтується на встановленому у ході перевірки факті не включення ОСОБА_1 до оподатковуваного доходу додаткового блага у вигляді анульованого (прощеного) кредитором боргу у розмірі 101448,84 грн., який виник внаслідок невиконання позивачем умов кредитного договору від 21.01.2008 № CL14358.

На підставі Акта перевірки, відповідно до пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийняте податкове повідомлення-рішення від 14.07.2016 №/138, яким позивачеві збільшене грошове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на суму 21423,38 грн., у тому числі -17002,70 грн. за основним платежем та 4420,68 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с. 9).

Надаючи правову оцінку оспорюваному податковому повідомленню-рішенню, суд виходив з наступного.

Згідно з підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Базою оподаткування, відповідно до пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Під загальним оподатковуваним доходом згідно цього ж пункту розуміється будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Згідно з визначенням, наведеним у підпункті 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, додаткові блага це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Отже, сума прощеного кредитором боргу включається до обєкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

В Акті перевірки контролюючий орган стверджує, що ПАТ «Універсал Банк» було прощено позивачеві борг за кредитним договором від 21.01.2008 № CL14358 у розмірі 6720,14 дол. США, що еквівалентно 101448,84 грн.

На підтвердження зазначених обставин контролюючий орган в акті перевірки посилається на акт ПАТ «Універсал Банк», відповідно до якого станом на 21.11.2014 заборгованість позивача за кредитним договором від 21.01.2008 № CL14358 складає 6720,14 дол. США або 101448,84 грн.

Разом з цим, на неодноразову вимогу суду, відповідачем не було надано даного доказу.

Судом встановлено, що між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір від 21.01.2008 №CL14358, на умовах якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 2300,00 доларів США строком користування кредитними коштами до 15.01.2013 (а.с. 52-59).

У звязку з неповерненням ОСОБА_1 кредитних коштів у повному обсязі, ПАТ «Універсал Банк» звернулось до суду.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2012 у справі №2-1299/12 задоволений цивільний позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с 40).

Вказаним судовим рішенням встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 21.01.2008 № CL14358 складає 5843,62 дол. США, що еквівалентно 46678,25 грн. за курсом НБУ, у тому числі: заборгованість за кредитом 1537,42 дол. США (12280,76 грн.), заборгованість по сплаті відсотків 275,86 дол. США (2203,54 грн.), заборгованість по сплаті суми підвищених відсотків 4030,34 дол. США (32193,95 грн.).

У подальшому ПАТ «Універсал Банк» була надіслана ОСОБА_1 пропозиція по врегулюванню заборгованості, зі змісту якої вбачається, що за вказаним судовим рішенням ОСОБА_1Ф було сплачено 4667,83 грн. Проте, у разі сплати грошових коштів у розмірі 23339,13 грн. у строк до 25.11.2014 решта заборгованості, що становить 18671,29 грн. (46678,25 - 4667,83 - 2339,13) буде вважатись врегульованою.

Таким чином, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2012 у справі №2-1299/12 та пропозицією ПАТ «Універсал Банк» по врегулюванню заборгованості спростовуються доводи контролюючого органу про наявність у позивача боргу за кредитним договором від 21.01.2008 № CL14358 саме у розмірі 101448,84 грн. та його анулювання кредитором.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною першою статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини 4 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Таким чином, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача суб'єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Суд зауважує, що приймаючи адміністративну справу №357/8074/16-а до свого провадження судом, за наслідками підготовки справи до судового розгляду, витребувано у відповідача документальне підтвердження щодо фактичних та юридичних підстав, на яких ґрунтується оспорюване податкове повідомлення-рішення.

Разом з цим, вимог частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України та ухвали суду в частині надання доказів на підтвердження правомірності свого рішення відповідач, як субєкт владних повноважень, не виконав та жодних доказів на підтвердження обставин, викладених в акті перевірки, не надав.

Натомість 16.11.2016 від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі, суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об'єктивного дослідження справи.

Проте наведене не означає, що суд зобов'язаний підміняти собою субєкта владних повноважень, шукаючи докази на підтвердження обставин, на яких ґрунтується оспорюване рішення субєкта владних повноважень.

Інформаційним листом Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 №1936/11/13-11 визначено, що задля вжиття належних заходів із метою встановлення обставин по справі суди повинні витребувати ті докази, які не надані учасниками справи, але які, на думку суду, можуть підтвердити або спростувати певні обставини по справі.

У разі ненадходження витребуваних додаткових доказів у строк, установлений судом, спір може бути розвязано на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до вищезазначених приписів Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11: «судам апеляційної інстанції при вирішенні питання про прийняття доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, варто враховувати приписи частини другої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно з наведеною нормою, суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції.

Отже, у разі дослідження судом апеляційної інстанції доказів, які не досліджувалися в суді першої інстанції, апеляційний суд повинен зазначити у своєму рішенні поважні причини, з яких такі докази не могли бути надані до суду першої інстанції. Наведене стосується також і доказів, які були витребувані судом першої інстанції, але не були надані позивачем або відповідачем.».

З урахуванням викладеного, суд вирішує дану справу на підставі наявних у справі доказів.

Оскільки відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження фактичних обставин, покладених в основу висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства, що полягає у невключенні до загального оподатковуваного доходу додаткового блага у вигляді анульованої кредитором заборгованості, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 14.07.2016 №/138 є необґрунтованим та протиправним, а відтак підлягає скасуванню.

При цьому, скасовуючи оспорюване податкове повідомлення-рішення у повному обсязі, суд виходив з правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 05.12.2006 у справі № 21-527во06, відповідно до якої рішення, у якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним у цілому.

Так, беручи до уваги ненадання сторонами доказів, з яких би можливо було встановити фактичну суму заборгованості за кредитним договором від 21.01.2008 №CL14358, яку було анульовано банком та склад такого боргу, суд, у даному випадку, позбавлений можливості здійснити достовірний та об'єктивний розрахунок суми податкового зобов'язання, що належить сплатити позивачеві у зв'язку з одержанням додаткового блага.

Суд також зазначає, що компетенція щодо нарахування фізичним особам сум податку на доходи у звязку з отриманням додаткового блага є функцією податкового органу, з чого слідує, що суд не може підміняти інший орган державної влади та визначати фізичним особам відповідні податкові зобовязання.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 128,159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Білоцерківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 14.07.2016 №/138.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 16.11.2017.