Справа № 821/1133/16
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 821/1133/16

Категорія: 5.2.2 Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

представників апелянта - Гончарова О.О., Чумаченка М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Херсонської митниці ДФС на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональне базове товарно-комерційне підприємство «Кредо» до Херсонської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональне базове товарно-комерційне підприємство «Кредо» (далі - ТОВ «Кредо») звернулось до суду першої інстанції з позовом до Херсонської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №508040001/2016/000003/2 від 21 квітня 2016 року.

В обґрунтування позову зазначено про те, що у митного органу не було законодавчо визначених підстав для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості товарів за ціною контракту щодо позицій за №№ 1, 4 та за резервним методом щодо позиції №3 на підставі висновку експерта Державного гемологічного центру України.

Позивач наголошував на тому, що на підтвердження кількісних і вартісних показників імпортованого товару, повноти достовірності його митної вартості, заявленої за першим та другорядним методом, було надано вичерпний перелік документів, як того вимагає стаття 58 Митного кодексу України.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі Херсонська митниця ДФС, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової - про відмову в задоволенні позову.

Представники апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримали доводи викладені в апеляції та просили її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явився, належним чином сповіщений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України, неприбуття у судове засідання сторони, належним чином повідомленої про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена, на наступних підставах.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що між ТОВ «Кредо» (Покупець) та ТОВ «Айра Дыш Тиджарет Инсаат ве Сан. ЛТД. Шти» (Туреччина, Продавець) 14 березня 2016 року укладено контракт № 2/16, предметом якого є поставка позивачу продукції сухих будівельних штукатурних гіпсових сумішей (а.с.19-22).

Згідно умов контракту кількість, асортимент, ціни і умови відвантаження за кожну партію визначаються відповідно до вантажної митної декларації та інвойсу.

У зв'язку із поставкою товару, 20 квітня 2016 року позивачем подано до митниці електронну митну декларацію за № 508040001/2016/001477.

У даній митній декларації зазначений товар:

- «мармур природний, мікромелений, у вигляді гранул та продукція не в аерозольній упаковці» (товар під №№ 1, 2, 3);

- «продукція не в аерозольній упаковці» (товар під № 4).

Країна походження товару - Туреччина, ввезено на умовах поставки «CIF - Херсон» (Україна).

Позивач обрав основний метод визначення митної вартості товару - «За ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)» для товарів № 1 та № 4, а також другорядний - «резервний» для товарів № 2 та № 3.

Митну вартість товарів № 2 та № 3 декларантом визначено самостійно за висновком експерта Державного гемологічного центру України.

На підтвердження правильності визначення митної вартості декларантом були подані наступні документи:

- коносамент (Bill of Lading) № 1 від 17 квітня 2016 року;

- вантажна відомість (Cargo Manifest) Б/Н від 17 квітня 2016 року;

- висновок Державного гемологічного центру України за результатами експертизи й оцінки дорогоцінних каменів, дорогоцінних каменів органогенного утворення, напівдорогоцінних і декоративних каменів № 220402-Д від 19 квітня 2016 року;

- рахунок-фактура (інвойс) № V0033354;

- пакувальний лист від 15 квітня 2016 року

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів № 2/16 від 14 березня 2016 року;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 1 від 30 березня 2016 року

- договір про надання послуг митного брокера № 24/84 від 24 серпня 2011 року

- інформація про позитивні результати здійснення: санітарно-епідеміологічного контролю товару № 2785 від 17 квітня 2016 року, екологічного контролю товару № 2761 від 17 квітня 2016 року, радіологічного контролю товару № 2761 від 17 квітня 2016 року, сертифікат про походження товару загальної форми № К0903591 від 15 квітня 2016 року;

- інші документи про хімічний склад товарів;

- копія митної декларації країни відправлення № 16411500ЕХ000278 від 15 квітня 2016 року.

Під час опрацювання поданої позивачем електронної митної декларації спрацювала автоматизована система аналізу та управління ризиками щодо можливого заниження митної вартості товару.

Митним органом під час аналізу поданих для розмитнення товару документів були виявлені наступні розбіжності:

- додатком № 1 від 30 березня 2016 року до зовнішньоекономічного договору № 2/16 від 14 березня 2016 року внесено зміни щодо асортименту та вартості товарів, що поставляється (п. 1.1, п.3.2), проте відомості щодо кількості товарів (п. 3.4) та загальної суми контракту (п. 3.5) не змінено, що не дає можливість розрахувати числове значення вартості товарів. Інших доповнень до зовнішньоекономічного договору не надано.

- підпис представника нерезидента у зовнішньоекономічному контракті № 2/16 від 14 березня 2016 року відрізняється від підпису у рахунку фактурі № У003335 від 15 квітня 2016 року.

- адреса одержувача, зазначена у графі 8 митної декларації № 508040001/2016/001477 від 20 квітня 2016 року відрізняється від адреси, зазначеної у коносаменті № 1 від 17 квітня 2016 року, рахунку-фактурі № У003335 від 15 квітня 2016 року, декларації країни відправлення № 16411500ЕХ000278 від 15 квітня 2016 року та в сертифікаті про походження товару № К0903591 від 15 квітня 2016 року, поданих разом з митною декларацією;

- адреса імпортера, зазначена у графі 2 митної декларації № 508040001/2016/001477 від 20 квітня 2016 року відрізняється від адреси, зазначеної у зовнішньоекономічному контракті від 14 березня 2016 року № 2/16, поданому разом з митною декларацією.

У зв'язку із встановленням зазначених розбіжностей митним органом на підставі частини 3 статті 53 Митного кодексу України запропоновано декларанту надати додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів, а саме:

- договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

- рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- виписку з бухгалтерської документації;

- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

- платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Позивач відмовився від надання таких документів, мотивуючи тим, що вимога митного органу є безпідставною.

За таких обставин, митним органом прийнято рішення про визначення митної вартості товарів № 508040001/2016/000003/2 від 21 квітня 2016 року, відповідно до якого митну вартість товарів під №№ 1, 3 скориговано та визначено за другорядним методом, а саме: «За ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів» відповідно до статті 60 Митного кодексу України на підставі наявної у митного органу інформації.

Митну вартість товару під № 4 контролюючим органом скориговано та визначено за другорядним методом, а саме: за «резервним» відповідно до статті 64 Митного кодексу України на підставі наявної у митного органу інформації.

Товар за позицією № 2 був розмитнений на підставі заяви декларанта за резервним методом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з положень Митного кодексу України та зазначив, що позивач надав усі необхідні документи для визначення митної вартості товару.

Щодо наявності розбіжностей, виявлених суб'єктом владних повноважень, суд вважав їх такими, що не можуть вплинути на заявлену митну вартість товару та є формальними помилками.

Отже, на думку суду, слід вважати, що позивач правильно визначив митну вартість товару за ціною контракту із застосуванням основного методу для товарів під №№ 1, 4, а для товару № 3 «резервний» - за висновком експерта Державного гемологічного центру України.

Згідно із вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.159 КАС України, виходячи з наступного.

Перелік документів, які декларант має надати митному органу для підтвердження митної вартості товару визначений у ст.53 Митного кодексу України.

Відповідно до ч.2 цієї статті документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами ч.3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений в даній нормі закону.

Згідно ч.4 ст.53 цього Кодексу, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

При цьому, ч.5, 6 ст.53 Митного кодексу України визначено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позивачем надані усі необхідні документи, на підставі яких можливо визначити митну вартість товару для його митного оформлення за ціною договору.

Як визначено в ст.49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

- основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

- другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною контракту (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Проте, апелянт, не погоджуючись з правовою позицією суду першої інстанції щодо правильності визначення декларантом митної вартості товару, звертає увагу на те, що відомості, які містилися в Єдиній автоматизованої інформаційної системі ДФС, свідчили, що аналогічні товари були розмитнені на території України за вищою митною вартістю.

Досліджуючи даний довід на предмет обґрунтованості, колегія суддів звертається до визначення терміну «аналогічні товари», що міститься в ст. 60 Митного Кодексу України.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У разі, якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

Для підтвердження своєї позиції відповідачем надано до суду рішення митного органу про визначення митної вартості товару, що імпортований з Туреччини, зокрема щодо: мікронізованого натурального мармуру у вигляді порошкоподібної дрібнодисперсної суміші; мармурової крихти, термічно не обробленої; мармуру молотого, натурального, природного, тонкомеленого, білого (а.с.107-121).

Вказані товари, відповідач вважав аналогічними - товару, ввезеного позивачем.

Колегія суддів не вважає такий довід обґрунтованим, оскільки суб'єкт владних повноважень, на якого покладено обов'язок доказування у даній категорії справ, не довів що якість товару та його торгова марка, що ввезена позивачем і якість ввезеного товару, яка надана для порівняння, є однаковими.

Відповідач, посилаючись на аналогічність імпортованого іншими особами товару, навіть не зазначив його торгову марку.

Також, відповідач не проаналізував дані про те, в якій кількості товар ввозився позивачем і яка кількість ввозилися іншими суб'єктами декларування.

Не надано також правової оцінки, з боку відповідача, що товар придбавався позивачем у виробника.

Отже, слідує висновок, що суб'єктом владних повноважень вимоги ст. 60 Митного Кодексу України - не виконані.

До того ж, суб'єктом владних повноважень не виконані вимоги наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору».

У цьому наказі забороняється митному органу у рішенні про коригування митної вартості товару посилатися на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби, якщо в цьому рішенні не зазначено номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Однак, у спірному рішенні такі відомості відсутні (а.с.69).

Слід також звернутися до ст. 61 Митного Кодексу України, яка встановлює застереження щодо умов застосування методів визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

Так, вказана стаття застерігає, що товари, виготовлені не виробником оцінюваних товарів, а іншою особою, беруться до уваги лише у разі, якщо немає ні ідентичних, ні подібних (аналогічних) товарів, виготовлених особою - виробником товарів, що оцінюються.

Утім, контролюючий орган не провів аналізу щодо спірних питань та взагалі не зазначив про виробника товару, який він вважав аналогічним.

Приписи частини 1 статті 14 Закону України «Про ціни і ціноутворення» дають підстави зробити висновок, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування методу визначення митної вартості товару, обраного декларантом, і не може бути безумовною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом її визначення.

Статтею 6 Указу Президента України від 25 серпня 1994 року № 475/94 «Про заходи щодо запобігання експорту товарів походженням з України за цінами, що можуть розглядатися як демпінгові, та врегулювання торговельних спорів» встановлено, що при здійсненні суб'єктами підприємницької діяльності України експортних та імпортних операцій безпосередньо або через зовнішньоторговельного посередника контактні (зовнішньоторговельні) ціни мають відповідати цінам, що склалися чи складатимуться на відповідний товар на ринку експорту чи імпорту на момент здійснення експортної, імпортної операції.

З аналізу наведених вище нормативно-правових норм вбачається, що ціна імпортованого товару повинна відповідати цінам, що склалися на ринку експорту на ідентичний або аналогічний товар, тобто на товар, який є однаковим або подібним за характеристиками, торговельною маркою, артикулом та має однакову собівартість виробництва.

Отже наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про іншу вартість імпортованого товару, не є абсолютною підставою для висновку про заниження митної вартості товару.

Далі слід зазначити, що позивач обґрунтовано не надав на письмову вимогу митного органу додаткові документи.

Так, ненадання позивачем договору з третіми особами, пов'язаного з угодою про поставку товару, та рахунків про здійснення платежів від третіх осіб на користь продавця товару пояснюється тим, що товар придбавався безпосередньо від виробника.

Щодо оплати позивачем придбаного товару, то відповідно до умов контракту №2/16 від 14 березня 2016 року оплата проводиться протягом 90 днів з дня поставки товару, а тому вимога митного органу щодо надання банківських платіжних документів, що стосується оцінюваного товару задоволена бути не могла.

Суд також звертає увагу на те, що прайс-листи продукції складаються виробником товару у процесі здійснення його господарської діяльності та не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують якість товару. Обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника товару вказаної вище документації чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено.

З огляду на інші доводи апеляції, слід зазначити наступне.

Як вбачається з контракту, укладеному позивачем з ТОВ «Айра Дыш Тиджарет Инсаат ве Сан. ЛТД. Шти» він є довготривалим та розрахований на поставку товару партіями.

Сторони контракту домовилися, що кількість, асортимент, ціна товару та умови відвантаження будуть визначатися відповідно до вантажної митної декларації та інвойсу.

Очевидно, на думку колегії суддів, розбіжності, які існували у додатку №1 до контракту і самим контрактом, правового значення не мають.

Інші розбіжності, які помічені відповідачем, це:

- різні підписи представника нерезидента на зовнішньоекономічному контракті та на рахунку фактурі № V003335 від 15 квітня 2016 року;

- адреса одержувача, зазначена у графі 8 митної декларації відрізняється від адреси, зазначеної у коносаменті №1 від 17 квітня 2016 року, рахунку-фактурі № V003335 від 15 квітня 2016 року, в декларації країни відправлення та в сертифікаті про походження товару;

- адреса імпортера, зазначена у графі 2 митної декларації відрізняється від адреси, зазначеної у зовнішньоекономічному контракті.

Між тим, як правильно зазначено судом першої інстанції, ці розбіжності не впливають на митну вартість товару, зазначену у документах, що її підтверджують відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України.

Розглядаючи спірне рішення відповідача через призму вищенаведених правових норм, можливо зробити висновок про те, що суб'єкт владних повноважень при виконанні функцій щодо розмитнення товару позивача не виконав обов'язків, покладених на нього митним законодавством та не довів обґрунтованість прийнятих рішень щодо коригування митної вартості товару.

За таких умов, апеляційна скарга відповідача, на підставі ст. 200 КАС України залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Херсонської митниці ДФС - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональне базове товарно-комерційне підприємство «Кредо» до Херсонської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова