Справа № 2а-574/12
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" червня 2017 р. м. Київ К/800/63301/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В., Мойсюка М.І. (доповідач), Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до інспектора дізнання відділу Державної автомобільної інспекції відчужуваної зони ЧАЕС про визнання дій незаконними, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року, -

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до інспектора дізнання відділу Державної автомобільної інспекції відчужуваної зони ЧАЕС 4-го взводу батальйону міліції з охорони зони радіоактивного забруднення Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області Любенка Сергія Анатолійовича (далі - Інспектор) в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо огляду і затримання автомобіля марки Volkswagen Passat, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - автомобіль) та зобов'язати Інспектора повернути йому вказаний автомобіль.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та задовольнити позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В свою чергу, у відповідності до частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з положеннями пункту 2 частини 3 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 2 вересня 2012 року Інспектором складено протокол огляду та затримання транспорту у зв'язку з підозрою позивача у вчиненні ним злочину, передбаченого статтею 267-1 Кримінального кодексу України.

Про вказану подію відповідачем було повідомлено до чергової частини відділу зони відчуження ЧАЕС Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (далі - ГУ МВС), у зв'язку з чим, у цей же день, 2 вересня 2012 року, старшим слідчим відділу зони відчуження ЧАЕС ГУ МВС майором міліції Грицаєнко О.В. було складено протокол огляду місця події в порядку статей 190-193, 195 Кримінального процесуального кодексу України.

Автомобіль, яким керував позивач, до прийняття рішення було доставлено для зберігання на територію 4-го взводу батальйону міліції з охорони зони радіоактивного забруднення ГУ МВС України в Київській області, а матеріали провадження направлені до Іванівського районного відділу ГУ МВС для прийняття рішення за належністю.

Разом з тим, за змістом статті 131 Кримінального процесуального Кодексу України тимчасове вилучення майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Підстави, порядок і припинення тимчасового вилучення майна врегульовано статтями 167-169 Кримінального процесуального Кодексу України.

Зокрема, статтею 168 Кримінального процесуального Кодексу України встановлено, що тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов'язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов'язана скласти відповідний протокол. Після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов'язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, пунктом 1 частини 1 статті 303 Кримінального процесуального Кодексу України встановлено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

За таких обставин, питання повернення законному володільцю тимчасово вилученого майна, а також оскарження дій чи бездіяльності відповідних осіб з цього приводу, у даному випадку, повинно вирішуватись в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним Кодексом України, оскільки автомобіль затримано і вилучено у позивача у межах процедури вирішення питання про порушення кримінального провадження.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а тому провадження у цій справі підлягає закриттю.

За правилами частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Також, на виконання вимог частини 2 цієї ж статті колегія суддів роз'яснює позивачу, що даний спір належить розглядати в порядку кримінального судочинства.

Керуючись статтями 223, 228, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: М.І. Мойсюк

С.В. Головчук

Ю.К. Черпак