Справа № 308/5464/17
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/5464/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання Струтинська Н.Ю.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

перекладача ОСОБА_2 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді адміністративну справу за адміністративним позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення іноземця з України ,

В С Т А Н О В И В :

Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_2 про примусове видворення іноземця з України.

В судовому засіданні за клопотанням представника позивача суд ухвалив замінити неналежного відповідача громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_2 на належного відповідача громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3, притягнувши до участі у справі в якості належного відповідача громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3.

Одночасно, разом з адміністративним позовом, до суду подано клопотання, яке в судовому засіданні було уточнено представником позивача в якому позивач просить затримати громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3, з метою поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, для ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

В судовому засіданні представник позивача клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання, просила надати їй час добровільно покинути територію України.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 183-7 Кодексу адміністративного судочинства України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

В пункті 3 частини 2 статті 183-7 даного Кодексу визначено, що у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти рішення - затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

З аналізу вказаних законодавчих положень вбачається, що клопотання про затримання подається щодо іноземця або особи без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, а саме затримання іноземця або особи без громадянства встановлюється з метою ідентифікації особи та забезпечення подальшого примусового видворення такої. В свою чергу, адміністративний суд вирішує таке клопотання на підставі аналізу підстав поданого адміністративного позову про примусове видворення та доказів, яким позов обгрунтовується.

З матеріалів справи вбачається, що Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом про примусове видворення за межі України громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка 07.06.2017 року незаконно поза межами пункту пропуску перетнула державний кордон в складі групи осіб з України в Словацьку Республіку в районі 280 прик.знаку на ділянці відповідальності ВІПС Оноківці ВПС Ужгород , однак після незаконного перетину кордону була затримана представниками прикордонної поліції СР та передана на прикордонно-представницькій зустрічі 07.06.2017р. на територію України у встановленому угодою порядку, чим порушила вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України».

Відповідно до п.30 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009р. № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, затримання особи є таким серйозним запобіжним заходом, застосування якого є виправданим лише в ситуації, коли інші, менш жорсткі заходи, були розглянуті і визнані недостатніми для захисту індивідуальних чи суспільних інтересів, що могли б виправдати утримання особи під вартою. Позбавлення свободи повинно бути необхідним в конкретних обставинах (Вітольд Літва проти Польщі (рішення від 4.04.2000р.), Рахімі проти Греції (рішення від 5.04.2011р.), Попов проти Франції (рішення від 19.01.2012р.).

З урахуванням вищевказаних фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку, що клопотання Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про затримання іноземця або особи без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України не підлягає до задоволення, зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 ОСОБА_3 законно перебуває на території України, у відповідача наявні документи які надають право офіційно перебувати в Україні та дають право на виїзд з України, що підтверджується паспортом громадянина ОСОБА_5 № С2180480 , оглянутому в судовому засіданні в якому наявна віза України строк дії якої з 11.05.2017 року до 08.08.2017 року, а відтак матиме можливість добровільно покинути територію України.

Керуючись ст.ст. 165, 183-7 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про затримання громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3, з метою поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, для ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4