Справа № 211/2359/17
Суддя: Ніколенко Д. М.
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 211/2359/17
Провадження № 2-а/211/152/17
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 червня 2017 року суддя Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Ніколенко Д.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради (далі - УПСЗН), в якому просить визнати дії УПСЗН щодо відмови йому у проведенні перерахунку щорічної державної допомоги до 05-го травня за 2017 рік протиправними та зобов'язати відповідача зробити перерахунок та виплатити йому разову щорічну державну допомогу до 5-го травня за 2017 рік, як учаснику бойових дій у розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком виходячи з розміру, який встановлено ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням раніше виплаченої суми у розмірі 1200 грн.

В обґрунтування своїх вимог він посилається на те, що він є учасником бойових дій. 21 квітня 2017 року управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради йому було перераховано грошову допомогу до 5-го травня у розмірі 1200 грн. Однак статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічно до 05-го травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Пунктом 20 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» була змінена вказана стаття Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно якого до 05-го травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених Законом України «Про державний бюджет. однак Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. серед інших визнано такими, що не відповідають Конституції України п. 20 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» стосовно виплати щорічної разової допомоги. В травня 2017 року він звернувся до відповідача з проханням щодо перерахунку та виплати йому разової щорічної державної допомоги до 05-го травня за 2017 рік, як учаснику бойових дій у розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком виходячи з розміру, який встановлено ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням раніше виплаченої суми у розмірі 1200 грн. Однак отримав відповідь УПСЗН, що при здійсненні йому виплати у розмірі 1200 грн. відповідач керувався постановою Кабінету Міністрів України № 223 від 05.04.2017 р. якою встановлено,ю що районні органи соціального захисту населення перераховують кошти через відділення зв'язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами - за місцем їх проживання) у таких розмірах: учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, гестапо, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків - 1200 грн. Однак відповідно до ст. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» нормативні акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права та пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Тому просить задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі.

Сторони у справі: позивач, представник позивача та представник відповідача надали заяви про розгляд справи в їх відсутність. Разом із заявою про розгляд справи за відсутності представника управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради були надані заперечення проти позову, де вказано, що УПСЗН діяло лише в межах своєї компетенції, протиправної бездіяльності, яка порушила права, свободи та інтереси громадян, не допускало і є неналежним відповідачем по справі. Крім того, законом України «Про державний бюджет на 2017 рік» передбачено право Кабінету Міністрів України встановлювати видатки на фінансування вказаних виплат. Видатки на фінансування зазначених виплат не збільшено, тому просили в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутність. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій (а.с. 6 - копія посвідчення).

При зверненні ОСОБА_2 17 травня 2017 року до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради з заявою про перерахунок та виплату щорічної допомоги до 05-го травня (а.с. 8 - копія заяви) отримав повідомлення УПСЗН, відповідно до якого йому як учаснику бойових дій на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2017 р. № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» було перераховано за місцем отримання пенсії в квітні 2017 року - 1200,00 грн. управлінню не надано повноважень щодо самостійного визначення розміру або самостійної заміни розміру щорічної допомоги ветеранам війни (а.с. 9 - копія повідомлення).

У відповідності до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно з ст. 17 вказаного Закону фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначені у Бюджетному кодексі України.

Згідно з п. 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України було установлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Прикінцеві та перехідні положення були доповнені зазначеним пунктом згідно із Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності з 01 січня 2015 року.

Таким чином, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 5 квітня 2017 р. № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Відповідно до пп. 1 п. 1 вказаної постанови, районні органи соціального захисту населення перераховують кошти через відділення зв'язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання) у таких розмірах: учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1200 гривень.

Вказані положення є чинними та не визнані неконституційними Конституційним судом України.

Конституційний Суд України вирішував питання про те, чи має право держава змінювати порядок і розміри існуючих соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України та чи є обов'язковими для застосування судами України нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України з питань соціального захисту громадян, видані на виконання вимог Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

У рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зроблено висновок про те, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

У цьому рішенні Конституційний суд України також зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

За таких обставин суд приходить до висновку, що при вирішенні питання про розмір допомоги у 2017 р., передбаченої ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», необхідно керуватися постановою Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2017 р. № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

У квітні 2017 року позивачу була виплачена щорічна разова допомога у розмірі 1200 грн. 00 коп. Відтак, розмір нарахованої та виплаченої позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік відповідає вимогам законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, у відповідача не було правових підстав для нарахування допомоги до 05-го травня у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України, тому суд вважає, що управління праці та соціального захисту населення Довгинцівської районної у місті ради правомірно відмовило позивачу в нарахування щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня за 2017 рік в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Що стосується недопустимості принципу звуження прав позивача та недопустимості зменшення розміру допомоги, то суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Валентина Ніканорівна Великода проти України», висловив правову позицію, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що перша і найважливіша вимога статті 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначив, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю (див. ухвалу щодо прийнятності від 8 жовтня 2013 року у справі «Да Консесау Матеуш та Сантуш Жануаріо проти Португалії» (Da Conceicao Mateus and Santos Januario v. Portugal), заяви № 62235/12 та № 57725/12).

За таких підстав суд не знаходить підстав для задоволення заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України , суд, -

постановив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, копія апеляційної скарги надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Суддя Д. М. Ніколенко