Справа № 226/317/17
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Петунін І.В.
Суддя-доповідач -
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року справа №226/317/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів Компанієць І.Д., Сухарьок М.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради на постанову Димитровського міського суду Донецької області від 26 квітня 2017 року у справі № 226/317/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради про визнання дій протиправними, зобов'язання призначення та виплати допомоги при народженні дитини,-

ВСТАНОВИВ:

23 січня 2017 року ОСОБА_3 (надалі - позивач) звернулась в інтересах ОСОБА_2 до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради (надалі - відповідач, Управління) про визнання дій відповідача по не нарахуванню та невиплаті недоотриманої допомоги при народженні другої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 неправомірними та зобов'язання відповідача постановити на облік позивача, як отримувача допомоги при народженні дитини та здійснити нарахування і виплату недоотриманої суми допомоги при народженні другої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до заяви від 23.05.2016 року (а.с.2-4).

Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 26 квітня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії щодо відмови Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області у призначенні і виплаті ОСОБА_2 допомоги при народженні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області від 29.04.2016 року про відмову ОСОБА_2 в призначенні допомоги при народженні дитини визнати неправомірним і скасувати.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області призначити та здійснити виплату ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП - НОМЕР_1, допомоги при народженні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за її заявою від 21.04.2016 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 48-51).

Відповідач із таким судовим рішенням не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що, в даному випадку, в Управління відсутні правові підстави для призначення і виплати позивачу допомоги при народженні дитини у зв'язку з тим, що після отримання Управлінням електронної справи позивача виявлено, що державна допомога при народженні дитини була виплачена останній по 31.12.2014 року, тобто більше ніж за 12 місяців до моменту звернення позивача до Управління з заявою про призначення зазначеної допомоги. Апелянт вказує, що позивачем пропущено строк, встановлений чинним законодавством для звернення із заявою про призначення допомоги при народженні дитини та вважає, що рішення Управління про відмову у виплаті допомоги при народженні дитини є законним і обґрунтованим (а.с. 54-56).

Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому, відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів встановила наступне.

Позивач, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 є громадянкою України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 (а.с. 23-25).

27 серпня 2013 року позивач народила свою другу дитину - ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у місті Донецьку області 06 вересня 2013 року (а.с. 6).

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 21.04.2016 року № позивача та її малолітню доньку відповідачем взято на облік, як осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, з яких вбачається, що фактичним місцем проживання позивача та її дочки є: АДРЕСА_2 (а.с. 10).

21квітня 2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про отримання допомоги при народженні другої дитини, надавши необхідний пакет документів, що не заперечується відповідачем.

29 квітня 2016 року відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини.

В обґрунтування підстав для відмови позивачу у призначенні вищезазначеної допомоги Управління посилалось на п. 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми від 27.12.2001 року № 1751, що звернення за поновленням допомоги надійшло пізніше ніж через дванадцять календарних місяців після припинення виплати допомоги (а.с. 36).

В матеріалах справи наявне повідомлення № 08/1251-і від 29 квітня 2016 року, яким позивача повідомлено про прийняття рішення про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини (а.с. 35), але позивач про зазначене рішення дізналась лише в січні 2017 року з відповіді Управління від 29.12.2016 № Вх. К-12 на запит адвоката, до якого вона звернулася за правовою допомогою (а.с. 11).

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо невиплати допомоги при народженні другої дитини незаконними звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суду першої інстанції дійшов до висновку, що Управлінням не доведено правомірності свого рішення та законності підстав у відмові в призначенні (поновленні) виплат державної допомоги при народженні дитини, оскільки, в даному випадку, соціальна виплата була припинена позивачу не з її вини, а тому, відповідач повинен нарахувати та виплатити позивачу недоотриману нею допомогу по народженню дитини з 21.04.2016 року, а що стосується вимоги про постановлення позивача на облік до УСЗН Мирноградської міської ради, суд першої інстанції дійшов до висновку, що зазначена вимога є зайвою при призначенні та виплаті вказаної допомоги відмовивши в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21.11.1992 року № 2811-XII (надалі - Закон № 2811-XII), Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001 року (надалі - Порядок № 1751), Законом України від 11.12.2003 № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (надалі - Закон № 1382-IV).

Згідно зі статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Колегія суддів зазначає, що Законом № 2811-XII, відповідно до Конституції України встановлено гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Відповідно до цього Закону призначаються такі види державної допомоги сім'ям з дітьми, зокрема, допомога при народженні дитини (п.2 ч.1 ст.3 Закону № 2811-XII).

Статтею 10 Закону № 2811-XII передбачено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Відповідно до ч.ч. 7, 9 ст.11 Закону № 2811-XII, допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

За пунктом 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001, виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами двадцятим - двадцять сьомим, двадцять дев'ятим і тридцятим цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

Тобто, вказаної нормою передбачені певні обмеження, які стосуються строку подання заяви про поновлення виплати допомоги.

Разом з цим, вказані обмеження стосуються вичерпних підстав з яких відбулось припинення виплати.

За пунктом 13 Порядку, виплата допомоги припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відмови отримувача допомоги від виховання дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір'ю; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду; усиновлення дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування; смерті дитини; смерті отримувача допомоги; виникнення інших обставин.

Отже зазначеними нормами визначено вичерпний перелік обставин припинення виплати допомоги.

Вирішуючи справу, колегія суддів бере до уваги, що рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 №3-рп/2016 визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), абзац сьомий частини дев'ятої статті 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII, з наступними змінами, згідно з яким виплата допомоги при народженні дитини припиняється «у разі виникнення інших обставин».

Конституційний суд України зазначив, що дискреційні повноваження органу державної влади щодо припинення виплати допомоги при народженні дитини мають бути однозначно визначені у Законі. Натомість існування в ньому нечітко визначеного переліку підстав для припинення виплати допомоги при народженні дитини і наявність у органів соціального захисту населення таких дискреційних повноважень без визначення їх меж у Законі може призвести до порушення права особи на отримання допомоги при народженні дитини. Законодавче врегулювання підстав для припинення виплати допомоги при народженні дитини, передбачене в абзаці сьомому частини дев'ятої статті 11 Закону, свідчить про недотримання принципу правової визначеності як елемента принципу верховенства права, гарантованого частиною першою статті 8 Основного Закону України.

Таким чином, припинення виплати допомоги позивачу відбулось не з підстав передбачених цими нормами. Підставою для припинення виплати фактично стало те, що орган, де позивач отримувала допомогу, є розташованим у м. Донецьку. Отже, колегія суддів підтримує твердження суду першої інстанції, що на позивача не розповсюджується строк подання заяви на поновлення виплати допомоги, передбачений п. 13 Порядку.

Враховуючи вищезазначене, відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні (поновленні) та виплаті допомоги при народженні дитини, діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені відповідним законодавством України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд не погоджується з запереченнями відповідача (із зазначених вище підстав) і вважає, що відповідач не довів правомірності свого рішення та законності підстав у відмові в призначенні (поновленні) виплат державної допомоги при народженні дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, проаналізувавши всі докази у їх сукупності та обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та заперечення відповідача, дійшовши до висновку про задоволення позовних вимог, суд, з урахуванням вимог статті 11 КАС України, з метою повного захисту законних прав позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог з огляду на таке.

Як вже зазначалось вище, про відмову у призначенні допомоги позивач дізналась з листа відповідача від 29.12.2016 року, надісланого за адвокатський запит представника позивача адвоката Санамян О.О.

Разом з тим, зазначений лист не містить посилання на те, що у додатку до цього листа додається копія рішення про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини.

Таким чином, суд вважає, що позивачеві було відомо саме про незадоволення її заяви, але не про конкретний документ, прийнятий за наслідками вирішення вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу в призначенні допомоги при народженні дитини, визнання протиправним та скасування рішення від 29.04.2016 року про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини та зобов'язання відповідача призначити позивачу допомогу при народженні дитини за її заявою від 21.04.2016 року.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 24, ст. 41, ст. 167, ст. 184, ч.1 ст. 195, ст. 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради - залишити без задоволення.

Постанову Димитровського міського суду Донецької області від 26 квітня 2017 року у справі № 226/317/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді І.Д. Компанієць

М.Г. Сухарьок