Справа № 825/99/16
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2017 року Чернігів Справа № 825/99/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Кашпур О.В.,

за участі секретаря - Пушенко О.І.,

позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - Шпака Д.В., Хряпи А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Чернігівської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до прокуратури Чернігівської області, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд визнати протиправним та скасувати наказ прокуратури Чернігівської області № 553 від 14.12.2015 про звільнення позивача; поновити позивача на посаді прокурора Чернігівської місцевої прокуратури з 15.12.2015; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.12.2015 по дату фактичного поновлення на посаді, виходячи з розрахунку середнього заробітку в розмірі 8825,00 грн.; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок заробітної плати з 15.07.2015 по 14.12.2015 - дату фактичного звільнення, та виплатити позивачу недоотриману заробітну плату в розмірі 32890,00 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що наказом прокуратури Чернігівської області № 553 від 14.12.2015 її було звільнено з посади прокурора прокуратури міста Чернігова у зв'язку з скороченням чисельності та штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України та пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Вважає своє звільнення незаконним, оскільки відповідачем не дотримано порядку вивільнення працівників, не запропоновано та не переведено на іншу роботу, а також не враховано переважне право на залишення на роботі, передбачене ст.. 42 Кодексу Законів про працю України, як особи, що має двох неповнолітніх дітей. Крім того вказує, що відповідачем в порушення вимог ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» за період з 15.07.2015 по 14.12.2015, не була виплачена заробітна плата в повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні в задоволенні позову просили відмовити в повному обсязі та пояснили, що за результатами проходження тестування, передбаченого Законом України «Про прокуратуру», позивач набрала 61,3 бали, які не дозволяли згідно рейтингового списку претендувати на подальшу роботу у Чернігівській місцевій прокуратурі, а тому вважають, що відповідачем правомірно було звільнено позивача з займаної посади. Також стверджують, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» норми і положення ст.. 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що нарахування та виплата заробітної плати позивачу здійснювались відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 № 505, а тому дії відповідача відповідають вимогам чинного законодавства.

Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що з 06.06.2013 позивач працювала в органах прокуратури, зокрема, на посаді прокурора прокуратури міста Чернігова, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 8-10).

Наказом Генерального прокурора України від 23.09.2015 № 97ш, у зв'язку з утворенням з 15.12.2015 місцевих прокуратур та припинення діяльності шляхом реорганізації міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур внесені зміни до структури та штатного розпису прокуратури Чернігівської області шляхом виключення штатного розпису, зокрема, прокуратури м. Чернігова та встановлення у штатному розписі Чернігівській міській прокуратурі 61 одиницю, в тому числі 46 посад прокурорів (а.с. 48-52).

Позивачу 25.09.2015 було вручено попередження про звільнення з 14.12.2015 з посади та органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14.12.2015 (а.с. 7).

В подальшому, у зв'язку з утворенням місцевих прокуратур та припиненням діяльності міських прокуратур, Прокуратурою Чернігівської області прийнято наказ № 553 від 14.12.2015 про звільнення позивача з посади прокурора прокуратури міста Чернігова та органів прокуратури Чернігівської області з 14.12.2015 у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 40 Кодексу законів про працю України та пункту 9 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" (а.с. 11).

Відповідно до підпункту 1 пункту 5-1 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII "Прикінцеві положення" цього Закону, прокурорами місцевих прокуратур призначаються, зокрема, прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування. Проведення тестування, стажування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України.

Умови і процедуру проведення тестування на посади прокурорів місцевих прокуратур визначено Порядком проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, затвердженим наказом Генеральної прокуратури України від 20.07.2015 № 98 (чинний на час виникнення спірних правовідносин).

Так, згідно пунктів 1.2, 1.3, 3.16, 3.17 Порядку на посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування. Тестування забезпечує умови для об'єктивного і неупередженого з'ясування спроможності кандидатів за своїми професійними та особистісними якостями виконувати службові обов'язки на посадах прокурорів місцевих прокуратур. На підставі відомостей про результати тестування робоча група регіонального центру формує рейтинговий список по кожній місцевій прокуратурі окремо. Рейтинговий список затверджується на засіданні робочої групи простою більшістю голосів, про що складається відповідний протокол, який підписується керівником та секретарем.

Керівник регіональної прокуратури після отримання рейтингового списку кандидатів на посади прокурорів конкретної місцевої прокуратури та рапорту працівника прокуратури (заяви для тих, хто не працює у прокуратурі), який успішно пройшов тестування, видає наказ про його призначення на посаду, враховуючи підсумковий бал кандидата (від вищого до нижчого) та кількість штатних одиниць у відповідній місцевій прокуратурі (пункт 9.5 Порядку).

З аналізу наведених правових норм слідує, що на посаду прокурора в місцевій прокуратурі призначаються лише особи, які успішно пройшли тестування та за наявності штатних одиниць.

Відповідно до рейтингового списку Чернігівської місцевої прокуратури за результатами проходження двох рівнів тестування на знання законодавчої бази та на загальні здібності ОСОБА_1 набрала 61,3 балів та зайняла 64 позицію (а.с. 53-54).

Результати тестування (кількість одержаних балів), згідно пункту 8.1 Порядку, не оскаржувалися позивачем.

Згідно з пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» суди зобов'язані, окрім іншого, з'ясувати чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є доказами щодо зміни в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Отже суд повинен дослідити чи дійсно відбулися зміни в організації виробництва і праці. Суд зазначає, що згідно Додатку до Закону України «Про прокуратуру», було створено Чернігівську місцеву прокуратуру, юрисдикція якої розповсюджується на місто Чернігів, Чернігівський район, Куликівський район, Ріпкинський район. Згідно наказу Генерального прокурора України від 23.09.2015 №97ш, встановлено у штатному розписі Чернігівської місцевої прокуратури 48 штатних одиниць прокурорів прокуратури.

Таким чином, в зв'язку із припиненням діяльності прокуратури м. Чернігова, прокуратури Куликівського, Ріпкинського, Чернігівського районів Чернігівської області (загальна кількість 57 прокурорів) відбулось утворення Чернігівської місцевої прокуратури Чернігівської області (загальна кількість 48 прокурорів), що дає підстави дійти висновку, що зміни в організації виробництва і праці у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників в прокуратурі дійсно мали місце.

Крім цього суд повинен дослідити чи пропонувалося ОСОБА_1 подати заяви про переведення до іншого органу прокуратури, чи були в органах прокуратури вакантні посади, на які могло бути здійснено переведення з дотриманням необхідних умов, передбачених законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 попереджено про звільнення із займаної посади та органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів у разі неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14.12.2015. Тобто, позивача повідомлено про те, що її буде звільнено із займаної посади лише за умови не проходження нею тестового завдання. Наведене фактично свідчить про те, що позивачу була запропонована інша посада в новоутвореній місцевій прокуратурі, обійняти яку ОСОБА_1 мала можливість лише за результатами пройденого оцінювання.

За результатами тестування ОСОБА_1 набрала 61,3 бали та зайняла 64 позицію, при тому, що рейтинговий бал, який дозволив претендувати на подальшу роботу у Чернігівській місцевій прокуратурі склав 81 бал (58 позиція у рейтинговому списку).

Щодо того, що Прокуратура Чернігівської області повинна була запропонувати позивачу посаду в інших прокуратурах області окрім Чернігівської місцевої прокуратури, то суд зазначає, що відповідно до п. 1.4 Порядку проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 20.07.2015 № 98, прокурори та стажисти на посадах прокурорів, які на день набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, претендують на зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, яка утворюється шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій вони працюють.

Тобто, позивач згідно з умовами Порядку міг претендувати тільки на посаду в Чернігівській місцевій прокуратурі Чернігівської області. В Чернігівській місцевій прокуратурі Чернігівської області були відсутні вакантні посади прокурорів, про що зазначено в довідці прокуратури Чернігівської області від 01.02.2016 № 11/1-84вих-16 (а.с. 55).

Таким чином, враховуючи наявність лише 46 вакантних посад в Чернігівській місцевій прокуратурі, рейтинговий список, згідно якого позивач отримав низький підсумковий бал, що не дозволив претендувати на зайняття посади, у зв'язку з чим останній залишився поза штатом працівників прокуратури, а тому відповідачем правомірно звільнено позивача з посади прокурора прокуратури міста Чернігова та органів прокуратури Чернігівської області на підставі п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України та п. 9 ч.1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Посилання позивача на те, що у неї на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей і вона, згідно статті 42 Кодексу законів про працю України, має переважне право на залишення на роботі, судом не приймаються до уваги, оскільки таке право не передбачено ні Законом України "Про прокуратуру", який є спеціальним законом по відношенню до Кодексу законів про працю України, ні Порядком проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що оскаржуваний наказ прокуратури Чернігівської області № 553 від 14.12.2015 про звільнення ОСОБА_1 є правомірним та не підлягає скасуванню, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.

Позовні вимоги про поновлення позивача на посаді прокурора Чернігівської місцевої прокуратури з 15.12.2015; стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15.12.2015 по дату фактичного поновлення на посаді, не підлягають задоволенню, з тих підстав, що звільнення позивача було здійснено на законних підставах та наказ про її звільнення винесено Прокуратурою Чернігівської області у межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений законодавством України

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок заробітної плати з 15.07.2015 по дату фактичного звільнення, 14.12.2015 та виплатити позивачу недоотриману заробітну плату в розмірі 32890 грн., суд зазначає наступне.

Заробітна плата прокурорів регулюється Законом України «Про прокуратуру» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами (частина 1 статті 81 Закону України «Про прокуратуру»).

Відповідно до частини 2 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов'язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених Законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат (частина 3 статті 81 Закону України «Про прокуратуру»).

Частиною другою статті 8 Закону України «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), передбачено, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону України «Про оплату праці»).

У свою чергу, частиною 9 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з нормами частин 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Згідно ст. 89 Закону України «Про прокуратуру» функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України.

Фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період (ст.. 90 Закону України «Про Прокуратуру»).

Відповідно до пункту 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», норми і положення частини 2 статті 33, статті 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів. Вказана норма, на момент розгляду справи у суді, є чинною.

У свою чергу,постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (із внесеними до неї змінами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 763) затверджено схему посадових окладів працівників органів прокуратури.

Оскільки Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 505 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників органів прокуратури, не внесено, а Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатки на реалізацію положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру» не передбачено, то прокуратура Чернігівської області не мала правових підстав для нарахування та виплати позивачу заробітної плати поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості (збільшення видатків з Державного бюджету України), здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у іншому розмірі, ніж передбачено Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Аналогічна позиція Верховного суду України щодо правозастосування висловлена в постановах від 12.07.2016 року по справі №820/4648/15 та від 13.07.2016 року по справі №820/4653/15. Верховний Суд України орієнтує суди при розгляді аналогічних справ саме на таке застосування норм матеріального права щодо вирішення спорів про зобов'язання нарахування та виплати заробітної плати, коли спеціальними законами встановлені інші її розмірі, ніж ті, які має можливість виплачувати держава у конкретному бюджетному році.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням зазначеного, а саме, того, що ОСОБА_1 була звільнена зі служби з Чернігівської місцевої прокуратури з дотриманням вимог Закону України «Про прокуратуру» та вимог Кодексу Законів про працю України, а тому позовні вимоги про скасування наказу про звільнення, поновлення її на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставними та не підлягають задоволенню. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про перерахунок заробітної плати, оскільки судом встановлена відсутність протиправності бездіяльності відповідача щодо донарахування та виплати позивачу заробітної плати у розмірах, встановлених ст.. 81 Закону України «Про прокуратуру».

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позову.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя О.В. Кашпур