Справа № 2-а/1570/5449/11
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2012-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2012 р.Справа № 2-а/1570/5449/11

Категорія:10.2.3Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Джабурія О.В.

суддів Крусяна А.В.

ОСОБА_1

при секретарі Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2011 року у справі за позовом Одеського міського центру зайнятістю до ОСОБА_2 про стягнення отриманої допомоги по безробіттю у сумі 3916,13 грн.,

В С Т А Н О В И Л А :

Одеський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення отриманої допомоги по безробіттю у сумі 3916,13 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за час перебування ОСОБА_2 на обліку в центрі зайнятості виявлено факт подання недостовірних даних, що мало місце під час одержання допомоги по безробіттю за період з 15.01.2009р. по 09.01.2010р., а саме під час отримання допомоги відповідач здійснювала підприємницьку діяльність, яка на момент отримання статусу не була припинена, що підтверджується довідкою з ЄДРПОУ від 19.04.2011р., в якій зазначено, що державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за судовим рішенням, що не повязано з банкрутством відбулася 01.04.2010р., тобто після отримання статусу безробітної. За період з 15.01.2009р. по 09.01.2010р. відповідачем була отримана допомога по безробіттю у сумі 3916,13 грн., яку необхідно повернути у встановленому порядку відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, пояснивши, що 29.01.2007р. рішенням Господарського суду Одеської області у справі № 9/527-06-13610 позовна заява ДПІ у Київському районі м. Одеси про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 була задоволена у повному обсязі. 16.02.2007 р. державним реєстратором виконавчого комітету Одеської міської ради внесено запис до ЄДРПОУ про припинення діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 підставі рішення суду. Після 16.02.2007р. відповідач не реєструвалась як підприємець та не проводила підприємницьку діяльність.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2011 року адміністративний позов Одеського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення отриманої допомоги по безробіттю у сумі 3916,13 грн. задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Одеського міського центру зайнятості суму 3916,13 грн. незаконно отриманої допомоги по безробіттю на рахунок: Код , Одержувач: Одеський міський центр зайнятості, банк: ГУДКУ в Одеській області, м. Одеса, МФО 828011, р/р 4828, призначення платежу: виплачена допомога по безробіттю ОСОБА_2

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою на зазначену постанову, просить її скасувати в повному обсязі. Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що ОСОБА_2 на момент отримання допомоги по безробіттю здійснювала підприємницьку діяльність. Судом було невірно застосовано норми Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»та не досліджено норми ст. 49, оскільки державний реєстратор вніс до Державного реєстру відомості про рішення о припиненні підприємницької діяльності. Крім того, ведення підприємницької діяльності після прийняття рішення судом про припинення підприємницької діяльності не є можливим. Як наслідок, судом неправильно застосовано вимоги Закону України «Про зайнятість населення»не можуть бути безробітними громадяни, які займаються трудовою, підприємницькою та іншою діяльністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_2 була зареєстрована в Центрі зайнятості як громадянка, яка шукає роботу з 08.01.2009 року, що підтверджується копією персональної картки № 10800003. Наказом № НТ 090115 від 15.01.2009 року відповідачці було надано статус безробітної та призначено виплату допомоги по безробіттю. ОСОБА_2 підтвердила достовірність внесених даних до картки персонального обліку громадянина особистим підписом, вказавши, що станом на 15.01.2009 року не зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує. Згідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, ОСОБА_2 з 16.12.2002 року була зареєстрована Київською районною адміністрацією Одеського міськвиконкому як субєкт підприємницької діяльності та являлась діючим підприємцем до 01.04.2010 року. 16.02.2007 року державним реєстратором виконавчого комітету Одеської міської ради внесено судове рішення за № 2 055090, щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, що не повязано з банкрутством. Згідно довідки ЄДРПОУ державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 за судовим рішенням, що не повязано з її банкрутством проведена державним реєстратором виконавчого комітету Одеської міської ради 01.04.2010р., запис № 2 055090, з чого вбачається, що на момент реєстрації та перебуванні на обліку у центрі зайнятості запис в Єдиному державному реєстрі про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця був відсутній.

У грудні 2009р. відбулася заміна свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, у звязку з його втратою або пошкодженням (номер запису № 2055090 від 02.12.2009р.). Таким чином це вказує на те, що відповідачка до 01.04.2010р. була зареєстрована як фізична особа підприємець, займалася підприємницькою діяльністю та одночасно перебувала на обліку у центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю, що порушує вимоги Закону України «Про зайнятість населення», в якому зазначено, що громадяни, які займаються трудовою, підприємницькою та іншою діяльністю не можуть бути визнані безробітними. В Україні до зайнятого населення належать громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною та іншою діяльністю. Виходячи з вищезазначених норм законодавства вбачається, що відповідач відноситься до зайнятого населення та не має права отримувати допомогу по безробіттю. За період з 15.01.2009р. по 09.01.2010р. відповідачка, знаходячись на обліку у Одеському міському центрі зайнятості отримала допомогу по безробіттю у загальному розмірі 3916,13 грн., що підтверджується витягом з наказом № НТ 110519 від 19.05.2011р. та довідкою щодо стану заборгованості з допомоги по безробіттю.

Наказом Одеського міського центру зайнятості № НТ 110519 від 19.05.2011 року відповідача зобовязано повернути кошти у встановленому порядку відповідно до п. 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності у сумі 3916,13 грн.

17.06.2011р. відповідачу був надісланий лист за № 2082/17/06 про необхідність повернення Одеському міському центру зайнятості виплачених їй коштів у сумі 3916,13 грн., який відповідачем було отримано 22.06.2010р. Вказаний Наказ № НТ 110519 від 19.05.2011 ОСОБА_2 не оскаржувався.

Відповідно до вимог п.п.1,3,4 ст. 22 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали на умовах повного або неповного робочого дня(тижня) не менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески, мають право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу; допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості; загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років.

Вимогами ч. 3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати

внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Згідно вимог п.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб підприємців це засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до вимог ч. 15 ст. 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем є датою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем.

Згідно вимог частин 2,3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобовязані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до п.20 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 219 від 14.02.2007 року, громадяни, зареєстровані, як такі, що шукають роботу та безробітні, знімаються з обліку з дня виявлення факту подання недостовірних даних, що мав місце під

час перебування особи на обліку як безробітної, або неповідомлення державної служби зайнятості про виїзд за межі України з метою працевлаштування чи провадження іншої діяльності, спрямованої на отримання прибутку.

Підпунктом 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 року № 307, передбачено, якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин.

В разі відмови добровільно повернути зазначені кошти, питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що незаконно отримана допомога по безробіттю за період з 15.01.2009 року по 09.01.2010 року в розмірі 3916,13 грн., яку ОСОБА_2В відмовляється добровільно повернути Одеському міському центру зайнятості, підлягає стягненню в примусовому порядку.

Судова колегія вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Позивач, який є субєктом владних повноважень, свою позицію суду доказав та обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2011 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 19.03.2012 року.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян

Суддя: О.І.Шляхтицький