Справа № 804/8144/16
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

30 травня 2017 рокусправа № 804/8144/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимова Д.В.

за участю представників:

позивача: - не з'явився

відповідача: - не з'явився

третьої особи: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію у ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2017 року

у справі № 804/8144/16

за позовом ОСОБА_2

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію у ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича

третя особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича за участю третьої особи - Фонду гарантування вкладників фізичних осіб, в якому просив:

визнати протиправними дії та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про визнання нікчемними транзакції (перерахування та зарахування) коштів на поточний рахунок позивача НОМЕР_1 в сумі 100 901,60 грн. і застосування наслідків такої нікчемності;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського рахунку;

зобов'язати відповідача включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» за рахунок фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформації про Позивача для внесення даних Позивача до Загального Реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, в порушення норм чинного законодавства, не включено позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду. Відповідач протиправно визнав нікчемним повернення коштів на поточний рахунок позивача та без відповідного доручення позивача як клієнта банку розпорядився коштами позивача в сумі 100901.60 грн., які фактично в одноособовому порядку визнав їх власністю ПАТ «Банк Михайлівський».

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2017 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії та скасовано рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» про визнання нікчемними транзакції (перерахування та зарахування) коштів на поточний рахунок позивача НОМЕР_1 в сумі 100901,60 грн. і застосування наслідків такої нікчемності.

Зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю. включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» за рахунок фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформації про Позивача для внесення даних Позивача до Загального Реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постанову суду в частині задоволених позовних вимог мотивовано тим, що обмеження виплати коштів за договором позивача у період ліквідації банку суперечить вимогам Закону України «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб», а відповідач, допускаючи таке обмеження, діяв з перевищенням наданих йому повноважень.

Крім того, доказів щодо нікчемності договору банківського рахунку від 10.03.2015 № 890-027-000000864, укладеного з позивачем, відповідачем не надано.

Також суд першої інстанції зазначив, що створивши комісію з перевірки правочинів (договорів) на предмет виявлення їх нікчемними, та затвердивши результати проведеної перевірки і прийнявши відповідне рішення, діяв відповідно до приписів чинного законодавства, тому суд не встановив протиправної бездіяльності відповідача щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування, позовні вимоги в цій частині залишив без задоволення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідач зазначає, що суд не врахував, що правочин (транзакція) по перерахуванню коштів на рахунок позивача був визнаний комісією нікчемним з підстав проведення переказу з рахунку фінансової установи на рахунок позивача, що спричинило безпідставне збільшення витрат на Фонд та штучного збільшення відшкодування в розмірі, що гарантоване державою. Дана операція здійснена за рахунок коштів ПАТ «Банк Михайлівський», які були отримані фінансової установою за рахунок оплати, за договорами, які комісією відповідача визнані нікчемними, тобто фактичне повернення коштів відбулось за рахунок проблемного банку, а не фінансової установи, у якій було достатньо коштів для повернення позики своїм кредиторам, що вказує на фінансову піраміду за участю пов'язаної з банкою юридичної особи та ПАТ «Банк Михайлівський», а відтак підстави для включення позивача до переліку у відповідача були відсутні.

Також відповідач зазначає, що судом не прийнято до уваги внесені зміни та доповнення до Закону України «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб», зокрема, положення п.15 Прикінцевих положень вказаного Закону, внаслідок чого відповідачем прийнято рішення від 18.11.2016 № 2505 про організацію процесу включення до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування за вкладами, за рахунок Фонду, фізичних осіб, які прирівняне до вкладників.

Після проведення перевірки правочину (транзакції) позивача з урахуванням прийнятих змін до Закону відповідачем 06.01.2017 були внесені зміни до переліку рахунків, в тому числі, щодо рахунку позивача. В ході проведення перевірки банківських операцій комісією прийнято рішення про розблокування рахунку позивача та внесення змін до відповідного переліку, на підстав чого відповідні зміни 21.03.2017 направлені Фонду для прийняття рішення про включення відомостей про рахунок позивача до Загального реєстру, а відтак на день розгляду справи судом першої інстанції відсутнє порушене право позивача.

При цьому відповідач звертав увагу суду першої інстанції, що подана заява позивача прийнята в роботу та Уповноважена особа Фонду готує уточнену інформацію про рахунки вкладників проблемного банку.

Представники сторін у судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання сторони повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, між позивачем - ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» укладений договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку у гривні №980-027-000000864 від 10.03.2015 (а.с.9).

За умовами цього Договору, позивачу відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2.

Відповідно до умов вказаного договору банк зобов'язувався приймати і зараховувати на рахунок, відкритий Позивачу як клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

В межах вказаного договору на рахунок позивача 19.05.2016 зараховані грошові кошти в розмірі 100000 грн. від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» з призначенням платежу «повернення коштів згідно з договором № 980-087-000156274 від 30.11.2015» як повернення позики.

Також 19.05.2016 на рахунок позивача в ПАТ «Банк Михайлівський» № НОМЕР_3 зараховані кошти від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» в розмірі 302,64 грн. як оплата процентів по договору № 980-087-000156274 від 30.11.2015.

На підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016 № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.05.2016 № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» та рішення від 13.06.2016 № 991 «Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський».

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком з 23.05.2016 по 22.07.2016 включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016 №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016 №1213 про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016 та делегування повноважень ліквідатора банку ОСОБА_3, надалі за відповідним рішенням Фонду повноваження ліквідатора перейшли до Волкова О.Ю. - відповідача.

Згідно інформації, розміщеній на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ліквідаційна процедура введена на два роки з 13.07.2016 по 12.07.2018.

Після оголошення процедури ліквідації банку, позивач відповідно до інформації, розміщеній на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, звернувся до відділення банку-агенту в Дніпропетровській області - ПАТ «Кредит-Дніпро» для отримання виплати, але йому було повідомлено, що його даних як вкладника, який має право на отримання виплати суми від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в реєстрі виплат немає.

04.08.2016 позивач звернувся до відповідача з заявою про надання пояснень стосовно відсутності його даних як вкладника банку.

Листом від 13.09.2016 №3Г1/3059/1 відповідач повідомив позивача з посиланням на ст.ст.215,216 Цивільного кодексу України, ст.31, п.п.7-9 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» про нікчемність правочину, а саме: переказ (транзакція) та зарахування коштів на поточний рахунок позивача № НОМЕР_2 від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» в сумі 100000 грн. (а.с.14).

Також відповідно до довідки про стан рахунку позивача № НОМЕР_3 в ПАТ «Банк Михайлівський» від 13.09.2016 № 3Г1/3060 (а.с.13) станом на 19.05.2016 залишок на вказаному балансовому рахунку становить 0,46 грн.

Одночасно повідомлено, що зарахування 19.05.2016 коштів на рахунок позивача № НОМЕР_3 від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» в розмірі 302,64 грн. є нікчемним правочином в силу положень ст.215 ЦК України та п.п.7-9 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

На момент проведення вищевказаної транзакції ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» не мав в своєму розпорядженні достатньої кількості залишку власних коштів для проведення розрахунків за договором № 980-087-000156274 від 30.11.2015. Набуття товариством у розпорядження коштів ПАТ «Банк Михайлівський» здійснено на підставі нікчемних договорів в порушення вимог діючого законодавства України та всупереч прямої заборони Національного банку України на укладення такого роду договорів.

Таким чином на рахунок позивача безпідставно зараховані кошти, що належать ПАТ «Банк Михайлівський». Право власності на такі кошти у позивача не виникає, отже здійснення позивачем будь-яких дій по розпорядженню коштами, що належать ПАТ «Банк Михайлівський» є нікчемними.

Відповідач також зазначив, що не спростовується матеріалами справи, що 11.11.2014 між ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий Центр» та ПАТ «Банк Михайлівський» укладений договір доручення №1, згідно з умовами якого банк, в якості повіреного, мав здійснювати пошук, залучення та надання фізичним особам (клієнти) консультацій про умови та можливість передачі останніми у позику грошових коштів на користь товариства, як довірителя, на умовах строковості та платності.

Відповідно до предмету зазначеного договору доручення банк мав укладати договори, що передбачають отримання/залучення товариством грошових коштів у позику від фізичних осіб, за формою, передбаченою відповідним додатком до даного договору доручення.

На виконання вищевказаного договору доручення банком від імені товариства укладались з фізичними особами (клієнтами) договори позики за встановленою формою, та залучались кошти на рахунок товариства (договір позики).

Отже, правовідносини по перерахуванню позивачем коштів виникли внаслідок укладення трьохстороннього договору між позивачем (позикодавець), ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий Центр» (позичальник) та ПАТ «Банк Михайлівський» (повірений).

Враховуючи викладене, відповідач зазначив, що ПАТ «Банк Михайлівський» не були залучені кошти від позивача в рамках банківських продуктів з метою обліку їх на рахунку та/або нарахування процентів.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.

Спірним є питання правомірності прийнятого відповідачем рішення про визнання нікчемними транзакції (перерахування та зарахування) коштів на поточний рахунок позивача НОМЕР_1.

Спірні відносини регулюються, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI, Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за № 1548/21860, Порядком виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №826 від 26.05.2016, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.06.2016 за №863/28993.

Згідно ч.ч.1,2 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI (в редакції на момент виникнення спірних відносин, з урахуванням змін, внесених Законом № 629-VIII від 16.07.2015) Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Фонд має право не включати до розрахунку гарантованої суми відшкодування коштів за договорами банківського рахунка до отримання в повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Виплата гарантованої суми відшкодування за договорами банківського рахунка здійснюється тільки після отримання Фондом у повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

За правилами ч.4 ст.26 цього Закону Фонд не відшкодовує кошти:

1) передані банку в довірче управління;

2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень;

3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника;

4) розміщені на вклад у банку особою, яка є пов'язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" , - протягом року до дня прийняття такого рішення);

В розумінні п.4 ч.1 ст.2 Закону № 4452-VI в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ст.35 Закону № 4452-VI Фонд є тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників). Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду (в даному випадку - відповідач).

Відповідно до ч.2 ст.37 Закону № 4452-VI Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема,:

1) вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку;

3) продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій;

4) повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, врегульований ст. 27 Закону № 4452-VI, відповідно до якої уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує:

1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону;

3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність" , або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, що не виконане;

4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду;

5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.

Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України".

Згідно ч.2 ст.38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Також, згідно п. 1.18. Розділу 3 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням №2 від 05.07.2012 Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Фонд безпосередньо (або уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію у разі делегування їй повноважень) зобов'язаний (зобов'язана), зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Дані норми кореспондуються з п. 2 Розділу І Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затверджений рішенням Фонд гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2016 № 826.

Також, згідно ст. 38 Закону №4452-VI порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Так, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних №826 від 26.05.2016 затверджений Порядок виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, який набрав чинності з 13.07.2016.

Відповідно до п. 5 розділу II Порядку № 826, перевірка правочинів (договорів) на предмет нікчемності проводиться Комісією у період здійснення Фондом тимчасової адміністрації банку. У разі необхідності проведення перевірки протягом процедури ліквідації банку така перевірка повинна бути завершена не пізніше шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку. За рішенням виконавчої дирекції Фонду перевірку може бути продовжено, але не більше, ніж на шість місяців.

Таким чином, Порядком визначено, що перевірка правочинів (договорів) на предмет нікчемності здійснюється у період здійснення тимчасової адміністрації банку, в той же час, така перевірка може бути продовжена, але не більше, ніж на шість місяців.

Відповідно до абз. 1 ч.4 ст.38 Закону № 4452-VI Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

У спірному випадку, як вбачається з матеріалів справи, з метою забезпечення виконання вимог ст. 38 Закону № 4452-VI, керуючись наведеним вище Положенням №2, під час здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Михайлівський» Уповноваженою особою згідно Наказу № 27/2 від 24.05.2016 створено комісію по перевірці правочинів (договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

З урахуванням висновків комісії Уповноваженою особою наказом від 01.06.2016 № 42/2 затверджені результати проведеної перевірки правочинів, що є нікчемними, викладені в акті № 2, за якими встановлена нікчемність правочинів (транзакцій) з перерахування ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий Центр» коштів на рахунок позивача (а.с.72-76).

Під час перевірки встановлено, що в результаті укладення між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий Центр» договорів відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.2016 та № 1 від 19.05.2016 банк здійснив розрахунки за даними договорами, а саме: провів кредитні операції - перерахував ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий Центр» суму в розмірі ,51 грн., чим порушив обмеження, накладені Постановою НБУ № 917/БТ від 22.12.2015.

ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий Центр» подав до ПАТ «Банк Михайлівський» 5637 платіжних доручень на списання коштів з рахунку та їх перерахування на рахунки фізичних осіб, в тому числі, позивачу.

Про те, що переказ коштів (транзакція), здійснений 19.05.2016 ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий Центр» на рахунок позивача, є нікчемним в силу ст.ст.215, 216 ЦК України, п.п.7-9 ч.3 ст.38 Закону № 4452-VI, позивач повідомлений Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» 13.09.2016.

Отже, дії Уповноваженої особи щодо перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, зумовлені забезпеченням виконання вимог ст. 38 Закону № 4452-VI та підзаконних актів, не виходять за межі наданих цим Законом повноважень.

З огляду на встановлені обставини, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, що обмеження виплати коштів за договором позивача у період ліквідації банку суперечить вимогам закону України «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб», а відповідач - уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», допускаючи таке обмеження, діяв з перевищенням наданих йому повноважень.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про відсутність доказів нікчемності договору банківського рахунку від 10.03.2015 №980-027-000000864, укладеного з позивачем.

Відповідно до ч.3 ст.38 Закону № 4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність" ;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

В даному випадку нікчемність, за висновком відповідача, полягає у тому, що фактичне повернення коштів позивачу відбувалось за рахунок ПАТ «Банк Михайлівський», так як ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий Центр» не мало в розпорядженні достатньо коштів.

Вказані дії відбувались з метою отримати кошти не від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий Центр» і не за рахунок банку, який в той момент вже не міг виконувати свої зобов'язання перед вкладниками щодо повернення належних їм коштів, а отримати кошти від Фонду, тобто за рахунок державних коштів.

При цьому відповідач зазначає, що означені вище договори відступлення права вимоги № 1805 від 18.05.2016 та № 1 від 19.05.2016 є нікчемними в силу положень п.п.2, 7-9 ч.3 ст.38 Закону № 4452-VI.

Проте, відповідачем не надано суду доказів наявності обставин, зазначених як підстава для визнання нікчемним правочину у п.7-9 ч.3 ст.38 Закону № 4452-VI, тобто того, що банк уклав саме з позивачем правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; правочин (у тому числі договір) з позивачем як пов'язаною особою банку і такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; здійснив операції, укладення (переоформлення) договорів з позивачем, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Крім того, з цього приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За приписами ч.ч.2, 3 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Положеннями ст.228 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Таким чином, на законодавчому рівні встановлено право відповідача на визнання правочинів неплатоспроможного банку такими, що порушують публічний порядок, у випадках, визначених ст.38 Закону № 4452-VI.

Разом з тим, відповідачем не наведено, судом не встановлено доказів наявності підстав для визнання нікчемним укладеного позивачем договору банківського вкладу. Відповідачами також не надано доказів, які б свідчили, що зазначений вище правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

Крім того, в силу положень ч.3 ст.228 ЦК України питання недійсності правочину в разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави та суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом.

Як вбачається з матеріалів справи, судове рішення про визнання недійсним укладеного позивачем договору банківського вкладу, так і судове рішення за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження відсутні.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що відповідач не довів в установленому порядку факт нікчемності як договору банківського рахунку від 10.03.2015 №980-027-000000864, так і проведеної 19.05.2016 транзакції (перерахування та зарахування) коштів на поточний рахунок позивача НОМЕР_1, і, відповідно, правомірність застосування наслідків такої нікчемності.

Стосовно наведених відповідачем в апеляційній скарзі обставин, що після проведеної Уповноваженою особою Фонду перевірки правочину (транзакції) позивача з урахуванням внесених 19.11.2016 до Закону № 4452-VI змін, зокрема, відповідно до п.15 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідачем 06.01.2017 були внесені зміни до переліку рахунків, в тому числі, щодо рахунку позивача, комісією прийнято рішення про розблокування рахунку позивача та внесення змін до відповідного переліку, і 21.03.2017 відповідні зміни направлені Фонду для прийняття рішення про включення відомостей про рахунок позивача до Загального реєстру, апеляційний суд зазначає, що викладені факти не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

За правилами ч.ч.2, 3 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції може встановити нові обставини, якщо вони не встановлювалися судом першої інстанції у зв'язку із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, стосовно внесених до Закону № 4452-VI змін, згідно яким розширено коло осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідач посилався у своїх письмових запереченнях на позов (а.с.58-62), при цьому зазначив, що оскільки Законом з 19.11.2016 змінений порядок відшкодування вкладів особам, що уклали договори позики з фінансовими організаціями, змінились правовідносини, які склались між позивачем та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, тому змінилися обставини справи.

При цьому згідно порядку, який передує відшкодуванню коштів в розмірі гарантованих державою сумі, позивачу необхідно звернутися до банку з відповідною заявою з долученням до неї договору, який укладений з фінансовою компанією.

В поданих суду першої інстанції 15.03.2017 письмових поясненнях (а.с.104), відповідач повідомив, що позивач 09.12.2016 звернувся до банку з відповідною заявою про включення його до переліку вкладників проблемного банку, однак у зв'язку з неналежним оформленням позивачем документів інформація про рахунок позивача не була включена до відповідного переліку.

01.02.2017 позивач повторно звернувся до банку і за наявними у відповідача даними інформація про позивача готується до внесення до переліку з подальшим направленням її до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Разом з тим, на момент прийняття рішення судом першої інстанції 23.03.2017 належні докази на підтвердження наведених відповідачем обставин, які б свідчили про поновлення права позивача, в тому числі внаслідок внесення відповідних змін до Закону № 4452-VI, про що зазначає відповідач, в матеріалах справи відсутні, сторонами не подані.

Додаткові документи, долучені до апеляційної скарги, суду першої інстанції в ході розгляду справи не подавались, про їх наявність суду першої інстанції не повідомлялось, внаслідок чого апеляційний суд вважає, що рішення судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване з огляду на наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності. Тим більш, що відповідачем до апеляційної скарги долучений витяг з Переліку фізичних осіб, кошти яких підлягають виплаті і до якого включений позивач, сформований 14.04.2017, тобто вже після прийняття судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

З оглядцу на викладене, апеляційний суд вважає, що наведені відповідачем обставини та подані ним додаткові документи в силу наведених вище правових норм не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції, разом з тим можуть бути прийняті до уваги на стадії виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію у ПАТ «Банк Михайлівський» залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2017 року у справі № 804/8144/16 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко