Справа № 591/5093/16-а
Суддя: Прокудіна Н. Г.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/5093/16-а
Провадження № 2-а/591/62/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2017 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Прокудіної Н.Г.

при секретарі Майборода А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Сумської міської ради , треті особи : ОСОБА_2, Служба у справах дітей СМР про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Сумської міської ради щодо відмови у розгляді заяви ОСОБА_1 та неприйняття рішення про надання дозволу на укладення договору дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, зобовязати Виконавчий комітет Сумської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.07.2016 про надання дозволу ОСОБА_1 на укладення від імені малолітнього ОСОБА_3 договору дарування на його імя 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2, та прийняти відповідне рішення, стягнути судові витрати.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що квартира АДРЕСА_3 (колишня - Демяна Коротченка) у м. Суми, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 (1/3 частка квартири) та малолітньому ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (2/3 частки квартири). ОСОБА_2 було прийняте рішення про дарування належної їй 1/3 частки вказаної квартири своєму онукові, моєму сину малолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. З метою вчинення правочину від імені малолітнього сина ОСОБА_3, 25.07.2016 вона звернулася із заявою до Служби у справах дітей Сумської міської ради про надання дозволу ОСОБА_1 на укладення від імені ОСОБА_3 договору дарування на його імя 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_4, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2. На початку вересня 2016 року отримала лист зі Служби у справах дітей Сумської міської ради за № 1565/27.01-17 від 01.09.2016, з якого стало відомо про те, що у наданні дозволу на укладення договору дарування їй відмовлено . Таке рішення є незаконним, безпідставним, необґрунтованим та таким, що порушує її права. Викладені обставини змусили її звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином

Представник третьої особи у судовому засіданні, заперечуючи проти задоволення позову, зазначив наступне. Виконавчий комітет міської ради є колегіальним органом . До заяви позивач не додала належним чином оформлену заяву (згоду) матері малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на відчуження ОСОБА_2 1/3 частини квартири АДРЕСА_5 (ОСОБА_5) у місті Суми, співвласником якої є вищезазначений малолітній. Тому Службою у справах дітей СМР у наданні дозволу ОСОБА_1 було відмовлено.

Заслухавши представника позивача та представника 3-ї особи, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом.

Статтею 47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР УРСР від 27.02.1991 №789-ХІІ, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

За змістом ст. 177 Сімейного кодексу України, батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири.

Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

Органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що: 1) мати та/або батько дитини, які (яка, який) звернулися за дозволом, позбавлені судом батьківських прав відповідно до статті 164 цього Кодексу; 2) судом, органом опіки та піклування або прокурором постановлено (прийнято) рішення про відібрання дитини від батьків (або того з них, який звернувся за дозволом) без позбавлення їх батьківських прав відповідно до статті 170 цього Кодексу; 3) до суду подано позов про позбавлення батьків дитини (або того з них, який звернувся за дозволом) батьківських прав особами, зазначеними у статті 165 цього Кодексу; 4) особа, яка звернулася за дозволом, повідомила про себе неправдиві відомості, що мають суттєве значення для вирішення питання про надання дозволу чи відмову в його наданні; 5) між батьками дитини немає згоди стосовно вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини; 6) між батьками дитини або між одним з них та третіми особами існує судовий спір стосовно нерухомого майна, за дозволом на вчинення правочину щодо якого звернулися батьки дитини (або один з них); 7) вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини. Порядок провадження органами опіки та піклування визначеної законом діяльності, пов'язаної із захистом майнових прав дитини, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (далі - органи опіки та піклування), які відповідно до законодавства провадять діяльність, зокрема із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад (далі - служби у справах дітей).

Згідно з п.67 зазначеного Порядку, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з'ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

Районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної в місті ради може відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса для накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 177 Сімейного кодексу України.

Рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної в місті ради про надання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини або відмову у його наданні може бути оскаржено до суду.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Кількісний склад виконавчого комітету визначається відповідною радою. Персональний склад виконавчого комітету міської ради затверджується радою за пропозицією міського голови.

Згідно зі ст. 53 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», основною формою роботи виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є його засідання. Засідання виконавчого комітету скликаються відповідно сільським, селищним, міським головою (головою районної у місті ради), а в разі його відсутності чи неможливості здійснення ним цієї функції - заступником сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради (районної у місті ради - заступником голови ради) в міру необхідності, але не рідше одного разу на місяць, і є правомочними, якщо в них бере участь більше половини від загального складу виконавчого комітету.

Відповідно до ч.6 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Пункт 66 вищезазначеного Порядку містить вичерпний перелік документів, які подаються до Служби для відчуження майна дитини, а саме:

заява кожного з батьків (опікунів, піклувальників);

копія паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, паспортного документа іноземця;

копія реєстраційного номера облікової картки платника податків (у разі наявності);

документ, що підтверджує право власності (користування) дитини на відчужуване майно;

витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, виданий відповідно до законодавства;

копія свідоцтва про народження дитини;

довідка з місця проживання, про склад сім'ї та реєстрацію або витяг з домової книги;

копія рішення про встановлення опіки над дитиною (для опікунів, піклувальників);

копія рішення про встановлення опіки над майном дитини (для опікунів, піклувальників);

копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу між батьками дитини (у разі наявності).

Усі вказані документи були надані до Служби разом із заявою, однак у листі міститься необґрунтована вимога про надання згоди матері малолітнього ОСОБА_4 на відчуження 1/3 частки квартири, співвласником якої є ОСОБА_4. Окрім того, що надання згаданого документа не передбачено СК України та Порядком, Службою не взяті до уваги положення ст. 361 Цивільного кодексу України про те, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності, і таке розпорядження жодним чином не порушує прав малолітнього співвласника квартири ОСОБА_4.

Питання про надання дозволу на вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини або відмову у його наданні вирішується виконавчим комітетом Сумської міської ради та оформлюється відповідним рішенням. Проте всупереч вказаним вимогам закріпленим у пункті 67 Порядку до теперішнього часу таке рішення виконавчим комітетом Сумської міської ради не прийняте.

Таким чином, у судовому засіданні та матеріалами справи встановлено, що бездіяльність відповідача, яка полягає у неприйнятті у передбачений законом строк відповідного рішення, порушує гарантовані Конституцією України та передбачені законодавством права позивача .

Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Правомірність такої бездіяльності представником відповідача не доведено.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Позивач у своїх вимогах просить суд визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Сумської міської ради щодо відмови у розгляді заяви ОСОБА_1 та неприйняття рішення про надання дозволу на укладення договору дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, зобовязати Виконавчий комітет Сумської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.07.2016 про надання дозволу ОСОБА_1 на укладення від імені малолітнього ОСОБА_3 договору дарування на його імя 1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2, та прийняти відповідне рішення. Однак, суд не може зобов'язати відповідача прийняти конкретне рішення, оскільки відповідно до ст.177 Сімейного кодексу України повноваження щодо надання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини чи відмови у його наданні належить органу опіки та піклування, після проведення передбаченої чинним законодавством перевірки. В судовому засіданні встановлено, що виконавчим комітетом міської ради, не було прийнято рішення ні про надання дозволу, ні про відмову у його наданні. А тому суд, вважає, необхідно зобовязати Виконавчий комітет Сумської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.07.2016 р..

В іншій частині відмовити.

Керуючись ст. ст. 9, 11, 17, 71, 94, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобовязати Виконавчий комітет Сумської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.07.2016 р..

В іншій частині відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Повний текст виготовлено та підписано 13 червня 2017 року.

Суддя Н.Г.Прокудіна