Справа № 211/2088/17
Суддя: Ніколенко Д. М.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 211/2088/17
Провадження № 2-а/211/131/17
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 червня 2017 року суддя Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради (далі УПСЗН), в якому просить визнати неправомірними дії УПСЗН щодо нарахування йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2017 рік не в повному обсязі; зобовязати відповідача здійснити нарахування та виплатити на його користь щорічну допомогу на оздоровлення за 2017 рік в розмірі 8-и мінімальних заробітних плат, встановленому ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням фактично виплачених сум. Зобовязати управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання ним законної сили та розглянути справу в порядку скороченого провадження без його участі.

В обґрунтування своїх вимог він посилається на те, що є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС 1-ї категорії, інвалідом 1-ї групи та має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема на отримання щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону.

Однак на його звернення про нарахування та виплату у 2017 році щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних зарплат відповідач відмовив, нарахував та виплатив йому тільки 120 грн. посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вважає дії відповідача неправомірними, оскільки право на отримання зазначеної допомоги закріплено положеннями ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 р. в редакції, відновленій згідно Рішення Конституційного суду України № 10рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Застосування відповідачем положень постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при нарахуванні одноразової допомоги на оздоровлення є неправомірними, оскільки зазначена постанова суперечить положенням Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Кабінет Міністрів України не уповноважений зменшувати встановлені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір доплат, пенсій і компенсацій, зокрема допомоги на оздоровлення. Навпаки у ч. 1 ст. 67 зазначеного закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабміном до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Вважає, що при виплаті спірної допомоги за 2017 рік відповідач повинен був керуватися не Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та виплатити йому допомогу на оздоровлення за 2017 рік у розмірі 25480 грн. (згідно з розрахунком 3200 грн. х 8). Тому відповідач зобовязаний здійснити нарахування та виплатити йому щорічну допомогу на оздоровлення за 2017 рік в розмірах, встановлених ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням вже виплаченої суми (25600 120 = 25480 грн.), в звязку з чим він змушений звернутися до суду.

Сторони у справі: позивач та представник відповідача надали заяви про розгляд справи в їх відсутність. Разом із заявою про розгляд справи за відсутності представника управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради були надані заперечення проти позову, де вказано, що УПСЗН діяло лише в межах своєї компетенції, протиправної бездіяльності, яка порушила права, свободи та інтереси громадян, не допускало і є неналежним відповідачем по справі, тому просили в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутність. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС 1-ї категорії (а.с. 7 копія посвідчення) та інвалідом 1-ї групи, що не заперечувалось відповідачем.

При зверненні ОСОБА_2 07 квітня 2017 року до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради з заявою про перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2017 рік згідно ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 10 копія заяви) отримав повідомлення УПСЗН, відповідно до якого йому 23 січня 2017 року виплачена допомога на оздоровлення за 2017 рік у розмірі 120,00 грн. вказана допомога виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а відповідно до постанови КМУ від 12.05.2005 р. № 562 щорічний розмір допомоги на оздоровлення інвалідам 2 групи із числа громадян, віднесених до І категорії, складає 120,00 грн. Оскільки змін до закону про Держбюджет-2017 не внесено, видатки на фінансування чорнобильських виплат не збільшено, то виконати його вимоги не має можливості (а.с. 12 копія повідомлення).

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, що існувала після визнання Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 неконституційними змін, внесених підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 № 107-VI, щорічна допомога на оздоровлення зазначеній категорії осіб, - 5 мінімальних заробітних плат.

Разом з тим, у подальшому законодавство, яке регулює зазначені правовідносини, змінилось.

Так, відповідно до Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28.12.2014 року внесені зміни, зокрема, до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та вказану статтю викладено у такій редакції: «одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», цей Закон набирає чинності з 1 січня 2015 року, крім пункту 42 розділу I цього Закону (щодо Закону України від 14 жовтня 2014 року «Про прокуратуру»), який набирає чинності з 25 квітня 2015 року.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо усунення дискримінаційного ставлення до громадян, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях та військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї» від 21.04.2016, № 1339-VIII, який набрав чинності з 22.05.2016, статтю 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено в новій редакції.

Відповідно до частини 2 вказаної статті, щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою.

Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, починаючи з 1 січня 2015 року стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не містила положень щодо виплати щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення особам у відповідних розмірах кратних до мінімальної заробітної плати.

В пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», установлено громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, такий розмір щорічної допомоги на оздоровлення: інвалідам I і II групи - 120 гривень.

Крім того, рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Управління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частини першої, другої та третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України від 25 січня 2012 року №3рп/2012 встановлено, що нормативно - правові акти Кабінету міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Так, виплата щорічної допомоги на оздоровлення передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до якої відповідач здійснив виплату допомоги на оздоровлення позивачу, оскільки іншого розміру такої допомоги у 2017 році не встановлено, а стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.01.2015 року не визначає розміру такої допомоги.

Кабінетом Міністрів України зміни до постанови №562 щодо розмірів допомоги на оздоровлення внесено не було.

Враховуючи викладене, у відповідача не було правових підстав для нарахування допомоги на оздоровлення у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України, тому суд вважає, що управління праці та соціального захисту населення Довгинцівської районної у місті ради правомірно відмовило позивачу в нарахування щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік в розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Що стосується недопустимості принципу звуження прав позивача та недопустимості зменшення розміру пенсії, то суд зазначає наступне.

Конституційний Суд України в рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 визначив, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «ОСОБА_3 проти України», висловив правову позицію, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що перша і найважливіша вимога статті 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначив, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю (див. ухвалу щодо прийнятності від 8 жовтня 2013 року у справі «ОСОБА_4 Матеуш та Сантуш Жануаріо проти Португалії» (Da Conceicao Mateus and Santos Januario v. Portugal), заяви № 62235/12 та № 57725/12).

Крім того, згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні «ОСОБА_3 проти України» від 03.06.2014, законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Враховуючи викладене суд не знаходить підстав для задоволення заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 185,186, 254 КАС України , суд, -

постановив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, копія апеляційної скарги надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1