Справа № 2а-5147/12/2670
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №2а-5147/12/2670 Головуючий у 1- й інстанції Качур І.А.; Суддя - доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

08 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П.,Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду заяву Державної казначейської служби України про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року за нововиявленими обставинами у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, третя особа - ОСОБА_3 про скасування наказу, поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2012 року, ОСОБА_2 звернулась до Окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд: визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державного казначейства України у м. Києві від 22 грудня 2011 року № 442-ос про звільнення ОСОБА_2; поновити позивача на посаді заступника начальника Управління Державної казначейської служби України у Оболонському районі міста Києва; стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається розірвання трудового договору з ініціативи Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві в день видання лікарняного листка про її тимчасову непрацездатність.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києві від 21 лютого 2013 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2013 року апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.02.2013 року - залишено без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.02.2013 року - залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 вересня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 лютого 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2013 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києві від 28 січня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державного казначейства України у м. Києві від 22 грудня 2011 року № 442-ос про звільнення ОСОБА_2 в частині дати звільнення - 22.12.2011, зобов'язано Головне управління державної казначейської служби України у місті Києві змінити дату звільнення ОСОБА_2 з посади заступника начальника УДК у Оболонському районі м. Києва з урахуванням ст. 49-2 КЗпП і часу перебування ОСОБА_2 на лікарняному з 22.12.2011 по 16.03.2012, в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 січня 2015 року - залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 жовтня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 січня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2015 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києві від 23 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нову, якою позов задоволено повністю, визнати протиправним та скасовано наказ Головного управління Державного казначейства в місті Києві від 22 грудня 2011 року №442-ос, поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника управління Державної казначейської служби України у Оболонському районі міста Києва, стягнено з Головного управління Державного казначейства України в місті Києві на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 103 255 грн.

18 квітня 2017 року Київським апеляційним адміністративним судом за вх. № 6812 зареєстровано заяву Державної казначейської служби України про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування поданої заяви Державна казначейська служба України посилається на те, що судом першої інстанції допущено помилку у частині неврахування механізмів звільнення та призначення на посаду заступника УДКСУ в Оболонському районі м. Києва, помилково не досліджено фактів, що посада заступника керівника УДКСУ в Оболонському районі м. Києва не є вакантною та позивач взагалі не мала трудових відносин з указаним органом казначейства, судом першої інстанції не взято до уваги розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 130 255 грн.

Надаючи правову оцінку зазначеній вище заяві Державної казначейської служби України про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року за нововиявленими обставинами, обставинам та матеріалам справи, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Провадження за нововиявленими обставинами регламентується главою 4 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст 245 КАС України, постанова або ухвалу суду, що набрала законної сили, може бути переглянута у зв'язку з ново виявленими обставинами.

Частиною 2 ст. 245 КАС України встановлено вичерпний перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Так, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; 3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; 4) скасування судового рішення, яке стало підставою для прийняття постанови чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 5) встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано.

«Істотність» обставини означає, що, якби суд міг урахувати її при вирішенні справи, то це тією чи іншою мірою вплинуло б на результат вирішення справи.

Ознаку «не були і не могли бути відомі особи» слід розглядати як сукупність цих двох необхідних умов, тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. В разі, якщо вона все ж таки могла знати про певну обставину, то у суду відсутні підстави для перегляду судового рішення, визначені п. 1 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 3 ст. 245 КАС України, визначено, що перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами у разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час розгляду справи, не допускається, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність фізичної особи.

У розділі І постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 22.05.2015 року № 7 «Про узагальнення судової практики розгляду адміністративними судами заяв про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» зазначено, що не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Таким чином, істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це передусім ті, що взагалі не були предметом розгляду по даній адміністративній справі в адміністративному суді у зв'язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи. Істотними для справи обставинами вважаються такі факти і події, які мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що звернулись до суду з метою розгляду спірної ситуації, тобто ці факти існували вже під час розгляду спірної ситуації в суді, але не були і не могли бути відомі ні особам, які брали участь у розгляді адміністративної справи, ні суду, який її розглядав та вирішував її по суті.

Крім того, варто наголосити на тому, що не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатись нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, за змістом процесуального закону, до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи. Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на час розгляду справи, і, по-друге, що ці обставини не були і не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Відповідно пункту 1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про узагальнення судової практики розгляду адміністративними судами заяв про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» №7 від 22 травня 2015 року, нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об'єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

Нова обставина, що з'явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Тобто, нова обставина, що з'явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами. Питання про те, які обставини можна вважати нововиявленими, є оціночним і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи існували ці обставин на час розгляду справи; чи могла особа, яка звертається із заявою про перегляд рішення, або суд знати про ці обставини на час розгляду справи; чи вплинуло б врахування цих обставин на зміст судового рішення. Істотність обставини означає, що якби суд її міг урахувати при розгляді справи, то це тією чи іншою мірою вплинуло б на результат її вирішення.

Обставини, що виникли чи змінились після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу в своїх поясненнях або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, також не можуть визнаватись нововиявленими.

Необхідно зауважити, що ознаку «не були і не могли бути відомі особі» потрібно розглядати як сукупність двох необхідних умов.

Тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї.

Якщо вона все-таки могла знати про певну обставину за умови добросовісного ставлення до справи, тоді ця підстава для перегляду відсутня.

При цьому, колегією суддів враховується, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 18.11.2004 року у справі «Правєдная проти Російської Федерації» процедура відміни остаточного судового рішення передбачає, що наявні докази, які раніше не були об'єктивно доступними та які можуть призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, що бажає відміни судового рішення, повинна довести, що вона не мала можливості надати докази до закінчення судового розгляду і що такі докази мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, Державна казначейська служба України звернулась до Київського апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами 18 квітня 2017 року згідно п.1 ч.2 ст. 245 КАС України.

Заявник вважає та посилається в своїх обґрунтування на зазначену вище заяву, що судом першої інстанції не враховано механізм звільнення та призначення на посаду заступника начальника УДКСУ в Оболонському районі м. Києва, що існували станом на дату звільнення ОСОБА_2М з органу ДК України та які є чинними станом на сьогодні.

Також, зазначає, що судом першої інстанції не враховано факту того, що законодавство про державну службу не встановлює обмеження (заборони) що звільнення під час тимчасової непрацездатності.

На думку заявника, судом першої інстанції не досліджено факт, що наразі посада заступника керівника УДКСУ в Оболонському районі м. Києва не є вакантною та позивач не мала трудових відносин з указаним органом казначейства як окремою юридичною особою, тобто не має права на поновлення у новоствореному в 2011 році УДКСУ в Оболонському районі м. Києва., яке на день звільнення ОСОБА_2 взагалі не мало статусу юридичної особи та було без балансовим та не мало штатного розпису.

Зазначає, що не досліджено фактів, що наразі посада заступника керівника УДКСУ в Оболонському районі м. Києва не є вакантною та всупереч приписам процесуального закону не встановлено, що наразі немає визначених законодавством про працю та державну службу підстав для розірвання трудових відносин із заступником начальника УДКСУ в Оболонському районі м. Києва.

Окрім зазначеного, заявник вказує, що судом першої інстанції необґрунтовано взято до уваги розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 103 255 грн., наданого безпосередньо позивачем.

Надаючи правову оцінку зазначеній вище заяві про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року обставинам та матеріалам справи, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені обставини були предметом судового розгляду у справі та їм надавалась відповідна оцінка судами у зв'язку з чим їх не можна віднести до нововиявлених обставин у справі, зокрема істотних обставин у справі, що не були і не могли бути відомими особі, яка звертається з заявою, на час розгляду справи.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що як вбачається із вищенаведеного та заяви про перегляд за нововиявленими обставинами, заявник зазначає про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що є лише підставою для подання касаційної скарги на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року.

Заявник не був позбавлений можливості подати касаційну скаргу, дізнавшись про наявність вищезгаданої постанови.

Тобто, перегляд справи у зв'язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Натомість, заявник не навів жодної істотної обставини, на підставі якої постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року по справі № 2а-5147/12/2670 мала б переглядатися, а обставини, наведені заявником, не є нововиявленими, так як не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку про залишення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду апеляційної інстанції без задоволення.

Щодо посилання заявника на зупинення виконання рішення, колегія суддів зазначає наступне.

На підставі зазначеного вище, відсутні підстави для зупинення виконання рішення у справі.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 253 КАС України суд може скасувати постанову чи ухвалу у справі і прийняти нову постанову чи ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні заяви Державної казначейської служби України про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року за нововиявленими обставинами необхідно відмовити, оскільки правові підстави для такого перегляду відсутні.

Керуючись ст.ст. 159,160, 206, 245, 249, 252, 253 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Заяву Державної казначейської служби України про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року за нововиявленими обставинами - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 13 червня 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.