Справа № 813/2089/17
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

12 червня 2017 року Справа № 813/2089/17

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Грень Н.М., перевірив матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Бориславського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправним висновку та зобов'язання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в :

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Бориславського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, із вимогами:

-«визнати протиправним висновок Бориславського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області про внесення змін до актового запису цивільного стану від 17 травня 2017 року №24/02.1/05.06-04»;

-«зобов'язати Бориславський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області внести зміни до актового запису про народження №1013 від 13 липня 1951 року, складеного Калінінським районним у місті Горлівці відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на ОСОБА_1, та доповнити графу актового запису «відомості про дитину» пунктом «по-батькові», вказавши у ньому «ОСОБА_1», та пунктом «місце народження», вказавши у ньому «Донецька область, Горлівський район, село Калініно»; у графі актового запису «батьки» вказати у пункті «батько» ім'я «Михайло».

Згідно пункту 4 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Перевіривши матеріали позовної заяви, вважаю, що позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, у зв'язку із чим, слід відмовити у відкритті провадження у даній справі, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

В силу п.1 ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України). Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

За приписами ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частиною 2 статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1)спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2)спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3)спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4)спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5)спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6)спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7)спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом із тим, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта. У випадку, якщо суб'єкт (в тому числі орган державної влади, місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, та відповідно не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів.

Згідно ст.2 Сімейного кодексу України, цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім'ї, визначеними у ньому.

Статтею 7 Сімейного кодексу України визначено загальні засади регулювання сімейних відносин, відповідно до яких сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя.

Загальні підстави виникнення прав та обов'язків матері, батька і дитини врегульовано ст.121 Сімейного кодексу України, згідно яких права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст.49 Цивільного кодексу України, актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону.

Відносини, пов'язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначає засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану регулює Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 року №2398-ІV (далі - Закон №2398-ІV).

Згідно з пунктом 1 ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Так, позивач звернувся до суду з позовом до Бориславського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області про скасування висновку про відмову у внесенні змін до актового запису та зобов'язання внесення змін до актового запису про народження.

Відтак, даний спір стосується порушеного права, що виникає із сімейних відносин, у зв'язку з чим, такий спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Аналогічна позиція викладена в рішеннях Вищого адміністративного суду України, а саме: в ухвалах від 11.02.2016 року №К/800/34745/15 (справа №813/1518/15), від 15.07.2015 року №К/800/40873/14 (справа №958/04-04-38), від 25.03.2015 року №К/800/6557/15 (справа №825/3145/14) та від 17.12.2015 року №К/9991/7608/12 (2а-1150/10/2027).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.109 Кодексу адміністративного судочинства України, суд відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі вищезазначеного, слід прийти до висновку, що подана позовна заява не підлягає розгляду адміністративним судом, а тому суд відмовляє у відкритті провадження в адміністративні справі. Разом з тим, суд роз'яснює позивачу, що поданий позов повинен розглядатись у межах цивільного судочинства.

В разі відмови у відкритті провадження у справі, сплачена сума судового збору, відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», повертається за ухвалою суду.

Керуючись ст.ст.109, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Бориславського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправним висновку та зобов'язання до вчинення дій.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України сплачену, згідно квитанції №33 від 06.06.2017 року, суму судового збору в розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн. 00 коп.

Попередити позивача, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Роз'яснити, що даний спір може бути вирішений за правилами цивільного судочинства.

Копію даної ухвали, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами, надіслати позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Суддя Грень Н.М.