Справа № 815/3185/17
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3185/17
УХВАЛА

14 червня 2017 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Тарасишина О.М., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасувати рішення від 08.12.2016 року та зобовязати вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, в якому позивач просить: визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 08.12.2016 року, індексний номер 32798173, згідно з яким проведено державу реєстрацію права власності на квартиру за адресою: м. Одеса, провулок Некрасова, буд. 3, за ОСОБА_3; зобовязати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 скасувати в Державному реєсті речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за ОСОБА_3 право власності на квартиру за адресою: м. Одеса, провулок Некрасова, буд. 3, що здійснена приватним нотаріусом 08.12.2016 року.

Відповідно до п.п.3,5,6 ч.1 ст.107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу; подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши зміст позовної заяви та доданих до неї документів, суддя встановив наявність підстав для відмови у відкритті провадження за вказаним адміністративним позовом з огляду на наступне.

Відповідно п. 1 ч.1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно ч.2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Предметом судового розгляду в даному випадку є публічно правовий спір, тобто спір між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Таким чином, особливістю правовідносин, що виникають, є їх публічно правовий характер, повязаність із сферою реалізації публічної влади.

Проте, слід зазначити, що специфіку публічно правового спору визначає не тільки його субєктний склад, а й підстави виникнення цього спору і тісно повязане з цим питання межі повноважень адміністративного суду.

Отже, загальними критеріями для того, щоб визначити за спірними правовідносинами адміністративну юрисдикцію, є субєктний склад сторін (однією із сторін повинен бути субєкт владних повноважень) та предмет спору відповідно до природи спірних правовідносин (наявність публічно-правових відносин між сторонами під час виконання субєктом владних повноважень владних управлінських функцій на основі законодавства, тобто при реалізації цим субєктом своїх владних функцій та повноважень, визначених законодавством). Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Суд встановив, що 27.09.2006 року між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого позичальник повинен був отримати кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 10000,00 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 02.10.2006 року між позивачем та банком був підписаний іпотечний договір, що посвідчений ОСОБА_5, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 2507. В якості забезпечення зобовязань за договором про надання споживчого кредиту від 02.10.2006 року №0 в іпотеку була передана квартира.

Також, 03.08.2017 року між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого позичальник повинен був отримати кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 50000,00 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 03.08.2007 року між позивачем та банком був підписаний іпотечний договір, що посвідчений ОСОБА_5, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 2236. В якості забезпечення зобовязань за договором про надання споживчого кредиту від 03.08.2007 року №0 в іпотеку була передана квартира.

Як зазначає позивач, 14.03.2017 року він дізнався, що на теперішній час квартира за адресою: м. Одеса, провулок Некрасова, буд. 3, яка знаходиться в іпотеці банку всупереч діючому законодавству України, а також укладеним договорам іпотеки від 02.10.2006 року та від 03.08.2007 року, була відчужена тертій особі ОСОБА_3., про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 82414342 від 14.03.2017 року.

За наявною інформацією на підставі договору купівлі продажу квартири від 08.12.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 363, підписаного між ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та проведено реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: м. Одеса, провулок Некрасова, буд. 3, про що в Державному реєсті речових прав на нерухоме майно зроблений запис про право власності № 17895728.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, враховуючи те, що згідно поданого позову, спірні правовідносини повязані із невиконанням, на думку позивача, умов цивільно-правової угоди, суддя дійшов висновку, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судом за правилами ЦПК.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у своїй постанові від 14.06.2016 року по справі №826/4858/15.

Відповідно до положень ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняті за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України.

Відповідно до положень ч.4 ст.13 Закону України Про судоустрій та статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду України є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Так, постановою Верховного Суду України 14.06.2016 року по справі №826/4858/15 встановлено, що: Враховуючи те, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов'язані із невиконанням, на думку позивача, умов цивільно-правової угоди, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК.

Таким чином, не обговорюючи питання правильності застосування судами статей 36, 37 Закону № 898-IV, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в цьому випадку неоднаково застосовано статтю 6 Конвенції стосовно суду, встановленого законом. Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Виходячи із системного аналізу норм чинного законодавства України, судом встановлено, що правовідносини, що склалися між сторонами не можуть бути предметом спору у адміністративному процесі, оскільки в даному випадку в наявності приватно - правовий спір, порядок вирішення якого визначений положеннями ЦПК України.

Відповідно до ст.109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ч.2 ст.4, ст.17, п.1 ч.1 ст.109, ст.160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасувати рішення від 08.12.2016 року та зобовязати вчинити певні дії.

Роз'яснити позивачу про право на звернення до суду в порядку цивільно-процесуального законодавства.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати позивачу разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк апеляційної скарги з дня отримання ухвали.

Суддя О.М. Тарасишина