Справа № 813/1190/16
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/9517/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.
за участі секретаря судового засідання Румянцевої О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08.11.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( 3-й спеціальний відділ Військової служби правопорядку Збройних сил України, третя особа Начальник 3-го спеціального відділу Військової служби правопорядку Збройних сил України полковник Козакевич В.В. про визнання протиправним та незаконним висновку службового розслідування, визнання незаконними та скасування наказів, -

В С Т А Н О В И В :

До адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( 3-й спеціальний відділ Військової служби правопорядку Збройних сил України), третя особа- Начальник 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку полковник Козакевич В.В. в котрому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить суд:
- визнати протиправним та незаконним висновки службового розслідування 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку ЗС України щодо притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності;
- визнати незаконним та скасування наказу начальника 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку №307 від 18.12.2015 р. та №365 від 13.09.2016 р., в частині притягнення до матеріальної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення догана.

Позовні вимоги обґрунтовує неналежним проведенням з боку відповідача службового розслідування. Вказує про наявність підстав про скасування оскарженого рішення про притягнення його до матеріальної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08.11.2016 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

З висновками суду першої інстанції не погодився апелянт ОСОБА_1 , який у апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, апелянт вважає, що проведеним службовим розслідуванням не встановлено доказів завдання державі матеріальної шкоди безпосередніми діями позивача. Просить апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду скасувати та задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом начальника 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку №307 від 18.12.2015 року підполковника ОСОБА_1 начальника групи матеріально-технічного забезпечення спеціального відділу Військової служби правопорядку притягнуто до матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну державі на загальну суму 47821,40 грн., та за порушення вимог ст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України оголошено догану.
У зв`язку з виявленням частини спірного речового майна, наказом начальника 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку №365 від 13.09.2016 року внесено зміни в наказ №307 від 18.12.2015 року, а саме позивача притягнуто до матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну державі на загальну суму 30989,76 грн..
Прийняттю оскаржених рішень слугували результати службового розслідування щодо обставин подій в період з 01.09.2015 року по 02.12.2015 року.
У вказаний період позивач перебував та виконував завдання за призначенням в зоні проведення антитерористичної операції у Луганській області, де він за усним розпорядженням начальника Західного територіального управління Військової служби правопорядку був призначений Командиром зведеного підрозділу 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку (начальник команди), відповідно на нього були покладенні та він виконував організаційно-розпорядчі та адміністративно - господарські обов`язки .
Матеріали справи засвідчують, що 24.11.2015 року, підполковник ОСОБА_1 перебуваючи на речових складах військової частини НОМЕР_2 м. Сватове Луганської обл., згідно накладної №660 від 24.11.2015 року, особисто отримав речове майно для особового складу 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку, а саме: куртки утеплені 20 шт., штани утеплені 20 шт. костюми польові 20 шт., черевики типу «А» 20 пар та пральні машинки 2 шт..
01.12.2015 року, у зв`язку з проведенням ротації зведеного підрозділу особового складу 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку, за вказівкою позивача здійснювалась погрузка майна та особистих речей військовослужбовців 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку, в тому числі і вищенаведеного речового майна.
02.12.2015 року, колона зі зброєю, речовим майном та особистими речами військовослужбовців зведеного підрозділу 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку вийшла з м. Старобільськ по маршруту до м. Львова.
По дорозі в Харківському зональному відділі Військової служби правопорядку автомобіль, який перевозив майно був оглянутий представниками Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку, де в ході огляду було виявлено наступне речове майно куртки утеплені 14 шт., штани утеплені 6 шт. та черевики з високими берцями типу «А» 7 пар. Розбіжність з накладної №660 від 24.11.2015 року склала: куртки утеплені 6 шт., штани утеплені 14 шт., костюми польові 20 шт. та черевики з високими берцями типу «А» 13 пар. Вказані обставини засвідчували про факт збитків на суму втраченого майна, що становить 47821,40 грн.
Оскільки в подальшому, частина майна була повернута військовій частині на підставі довідки від 13.09.2016 року по нестачі речового майна відповідно до накладної №660 від 24.11.2015 року, наказом начальника 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку №365 від 13.09.2016 року внесено зміни в наказ №307 від 18.12.2015 року, згідно котрого позивач притягнутий до матеріальної відповідальності за шкоду завдану державі в розмірі 30989,76 грн.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вважав, що фактично підполковник ОСОБА_1 у поданому рапорті від 18.12.2015 року констатує факт недостачі речового майна, отриманого ним згідно накладної №660 від 24.11.2015 року та майном вилученим Харківським зональним відділом Військової служби правопорядку, а також зобов`язується відшкодувати розмір недостачі.
Покази свідків засвідчують про неналежне виконання посадових обов`язків підполковником ОСОБА_1 , оскільки у відповідності до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України до обов`язків позивача було віднесено здійснення належної організації та контролю ведення обліку та правильного зберігання матеріальних засобів.

Суд першої інстанції вважав, що неналежне виконання посадових обов`язків підполковником ОСОБА_1 призвело до втрати переданого йому речового майна, тим самим завдано збитків державі на визначену суму.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Згідно з Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України (ст. 1).
Статтею 3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна досягається шляхом: особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів.
Фактичні обставини справи свідчать, що позивач на момент виникнення спірних правовідносин проходив військову службу та був призначений начальником групи матеріально-технічного забезпечення спеціального відділу Військової служби правопорядку
Згідно ст. 58 статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.
Згідно ст. 224 статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, командир підрозділу (начальник команди) відповідає за підтримання особовим складом військової дисципліни та порядку, своєчасне виконання завдань, а також за збереження зброї, боєприпасів та іншого військового майна.
Відповідно до п.3.1.9 наказу Міністра оборони України №300 від 16.07.1997 року «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України», усі посадові особи військової частини (з`єднання), які відають військовим (корабельним) господарством, повинні зокрема організовувати та контролювати ведення обліку, правильне зберігання і своєчасне оновлення запасів матеріальних засобів усіх видів, а також експлуатацію, ремонт та технічне обслуговування озброєння, бойової та іншої техніки, казармено-житлового фонду, інженерних та спеціальних споруд у підпорядкованих службах (службі).
Пунктом 3.1.12. наказу №300 передбачено, що посадові особи, які постійно чи тимчасово відають військовим (корабельним) господарством, не можуть посилатися на незнання діючих законів, наказів, положень, настанов, керівництв та інструкцій, що визначають норми, порядок забезпечення військ, а також порядок обліку, зберігання та використання матеріальних засобів.
Крім того, відповідно до пункту 1.20 Наказу Міністра оборони України «Про затвердження Тимчасового керівництва з обліку військового майна у Збройних Силах України» від 24.12.2010р. №690, на начальника служби забезпечення покладається виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно - господарських обов`язків, відповідає за стан обліку військового майна служби забезпечення у військовій частині (кораблі, з`єднанні ), законне і правильне оформлення операцій, пов`язаних з рухом і зміною якісного (технічного) стану військового майна, своєчасне подання до фінансово-економічного органу первинних облікових документів, своєчасне ведення записів у книгах (картках) обліку, правильне оформлення облікових документів, правильне складання і своєчасне подання звітних облікових документів щодо служби забезпечення, а також пункт 7.20 передбачає відповідальність за якість вирішення завдань щодо обліку військового майна та оформлення вихідних облікових документів. В даному випадку, виконання цих функцій було покладено на позивача.
У відповідності до п.13 постанови Верховної Ради України №243/95 від 23.06.1995 року «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Судом першої інстанції було заслухано свідчення військовослужбовців, які підтвердили, що речове майно, отримане позивачем згідно накладної №660 від 24.11.2015року, за вказівкою підполковника ОСОБА_1 доставлялось на зберігання на склад військової комендатури м. Старобільськ Луганської області без оформлення документів, без перерахунку кількості одиниць переданих для перевезення товарно-матеріальних цінностей.

З врахуванням цих обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що отримані по накладній товарно-матеріальні цінності не передавались на відповідальне зберігання, не були поставлені на відповідний облік по місцю призначення.
Підполковник ОСОБА_1 , незважаючи на ряд нормативних приписів, котрі зобов`язували позивача організовувати, та контролювати ведення обліку та правильне зберігання матеріальних засобів, здійснив формальне відношення до посадових обов`язків, що призвело до втрати переданого йому речового майна та нанесенням збитків державі.
Стосовно позовних вимог про визнання протиправними висновків службового розслідування щодо притягнення підполковника ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності, колегія суддів вважає, що зазначені висновки зроблені уповноваженими особами під час проходження процедури службового розслідування і знайшли своє відображення у Акті службового розслідування по факту втрати речового майна, під час ротації зведеного підрозділу 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку, що привело до нестачі речового майна від 18.12.2015 року. Не підлягають оскарженню висновки службового розслідування, оскільки кінцевим актом, який впливає на правовий статус військовослужбовця / офіцера - є наказ керівного органу про визначення міри відповідальності за фактом порушення. Висновки акта перевірки та власне сам акт перевірки не є рішенням органу владних повноважень, оскільки акт перевірки є службовим документом, що підтверджує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про виявлені порушення, а відтак, не породжує для осіб, які перевірялись, настання будь - яких юридичних наслідків та не впливає на його права, обов`язки та законні інтереси у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив заявлені позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись, ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08.11.2016 року у справі № 813/1190/16 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді В. В. Гуляк
Р. Й. Коваль

Повний текст судового рішення
виготовлено 12.06.2017 року.