Справа № 137/608/17
Суддя: Гопкін П. В.
Дата ухвалення: 2017-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

137/608/17

09.06.2017

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Гопкіна П.В.,

за участю секретаря Іванової І.О.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літині справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 4 роти ОСОБА_2 патрульної поліції м. Вінниці старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Вінниці, про скасування постанови серії АР № 569585 від 26 квітня 2017 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Літинського районного суду Вінницької області із зазначеним позовом мотивуючи його тим, що 26.04.2017 р. приблизно о 00:05 год. рухаючись на автомобілі НОМЕР_1, по вул. Пирогова, 4, м. Вінниця, був викликаний до відділу поліції з приводу затримання його сина. У звязку з тим, що син перебував у відділку поліції, позивач не знав точної адреси, для проїзду до відділення поліції, тому зупинився проїхавши пожежну частину по вул. Пирогова, 4, м. Вінниці, провів зупинку автомобіля. Після того як позивач пройшов до відділку поліції, через 30 хв. до нього підійшов відповідач по справі, котрий згодом застосував до позивача штраф у розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП. Вважає, зазначену постанову незаконною по причині того, що він провів зупинку транспортного засобу в зоні де немає обмежень зупинки та стоянки на відстані 15 метрів. Одночасно акцентує увагу на тій обставині, що йому інкримінувалось припаркування автомобіля ближче 10 метрів від прилеглої території, а такого правопорушення в п. 15.9 «г ПДР » не передбачено, тому вважає що правила дорожнього руху ним не порушенні, а постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні свій позов підтримав та просив його задовольнити з підстав наведених у своєму адміністративному позові. Одночасно додав, що вимірювання відстані зупинки його автомобіля від прилеглої території інспектор поліції здійснював кроками.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не зявився. В матеріалах справи наявне письмове заперечення проти адміністративного позову та прохання розглянути справу у його відсутність відповідача (а.с. 21).

Представник третьої особи до судового засідання не з'явився.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові заперечення представника ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Вінниці, матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Так, згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 569585 від 06.04.2017 р., ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом MAN, д.н.з. НОМЕР_2, 26.04.2017 р. о 00:05 год. по вул. Пирогова, 4, у м. Вінниця, припаркував автомобіль в межах 10 метрів від прилеглої території, чим порушив п. 15.9 «г» ПДР України та прийнято рішення про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді 255 грн. штрафу (а.с. 4).

При дослідженні змісту протоколу, суд акцентує увагу на ймовірну помилку при оформленні інспектором поліції постанови про адміністративне правопорушення, оскільки саме п. 15.9 «и» Постанови КМУ № 1306 від 10.10.2001 р. «Про Правила дорожнього руху» (далі по тексту Постанова), передбачена заборона зупинки ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, суд, перевіряє оскаржувану постанову на предмет дотримання суб'єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини на яких грунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є в справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, повинен з'ясувати: чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарг на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає, зокрема, рішення про скасування постанови і закриття справи.

Суд вважає, що відповідачем надано достатньо доказів, які підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме: порушення правил зупинки транспортного засобу.

Так, з матеріалів справи, зокрема відеозапису вбачається, що позивач ОСОБА_1 (зображення на відео саме свого автомобіля позивач не заперечив) зупинив свій автомобіль по вул. Пирогова, 4, м. Вінниця на відстані ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території Вінницкього відділу поліції (а.с. 24).

Відповідно до п. 15.9 «и» ПДР, зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Одночасно п. 1.10 ПДР визначено, що зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо). З відеозапису бодікама патрульного поліцейського вбачається, що позивач заперечив обставину вивантаження/завантаження (03:42 хв. відео за № (а.с. 24).

У свою чергу у наведеному пункті міститься розяснення, що стоянкою є - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов'язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

З тексту адміністративного позову та пояснень позивача у судовому засіданні вбачається, що останній залишив власний автомобіль на час що значно перевищує 5 хвилин, а це вважається стоянкою та порушенням п. 15.10 «а» ПДР України.

Отже, беручи до уваги часові рамки (до 5 хвилин, чи понад 5 хвилин) все ж таки вбачаються ознаки правопорушення.

Критично судом оцінюються показання позивача на відеозаписі, згідно яких той посилається на вимушену зупинку.

Відповідно до п. 1.10 ПДР, вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Суд звертає увагу, що вимушена зупинка через технічну несправність ( зі слів позивача) не надає йому права порушувати правила дорожнього руху, тим більше, що у правилах дорожнього руху є чітко розписаний алгоритм дій, які зобов'язаний вжити водій автомобіля у випадку вимушеної зупинки на дорозі.

Так, відповідно до п. 15.14 ПДР, у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9 -9.11 цих Правил. Відповідно до п. 9.9 «а» Постанови, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі вимушеної зупинки на дорозі.

Дійсно з матеріалу відеозапису (а.с. 24) вбачається наявність світлової аварійної сигналізації на автомобілі на твердження позивача про вимушену зупинку, однак звертається увага на протиріччя, зокрема: у своєму адміністративному позові позивач вказує, що він "....був викликаний до відділу поліції, з приводу затримання сина.....", "...не знав точної адреси....", "...зупинився проїхавши пожежну частину по вул. Пирогова, 4, м. Вінниця, провів зупинку автомобіля" (а.с. 1), а з 02:36 хв. відеозапису № (а.с. 24) позивач вже посилається на вимушену зупинку з технічних причин.

Під час огляду відеоматеріалу судом враховано зауваження позивача, в тій частині, що заміри відстані від виїзду з прилеглої території проводились вже після винесення постанови про притягнення до відповідальності, однак суд не розцінює зазначене твердження як підставу для задоволення позову, адже з відеозапису встановлено, що вантажний автомобіль позивача явно та беззаперечно перебував в межах десятиметрової зони від виїзду з прилеглої території, що можливо встановити і без проведення замірів та знанням метричної системи виміру відстані (з відеоматеріалу вбачаються характерні особливості дорожнього покриття, бордюри, бордюрні закруглення, що освідчать про з'єднання прилеглої території до вул. Пирогова м. Вінниці). Згодом ця обставина підтвердилась вимірами працівників поліції, де зазначено, що відстань від виїзду з прилеглої території становила 2 метри 10 сантиметрів, що беззаперечно підтвердило наявність факту правопорушення з боку позивача (01:40 хв. відеозапису а.с. 24).

Критично суд ставиться до свідчень позивача щодо тієї обставини, що йому не було роз'яснено його прав. Дана обставина спростовується з 03:44 хв. відеозапису (а.с. 24).

У адміністративному позові ОСОБА_1 вказує, що "...зупинився проїхавши пожежну частину по вул. Пирогова, 4, м. Вінниці...". Однак дане твердження також спростовується матеріалом відеозапису з бодікама патрульного поліцейського (а.с. 24).

Також спростовують показання позивача, дані у судовому засіданні про ту обставину, що постанова про адміністративне правопорушення винесена без складання протоколу.

Згідно п. 4 розділу І «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 р., у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст. 222 КУпАП, Органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема частини першої, другої і третьої статті 122 КУпАП.

Таким чином, інспектор поліції ОСОБА_3 мав повноваження для складання постанови на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Вказаної правової позиції дотримуються суди апеляційної інстанції (ухвала Вінницького апеляційного адміністративного судуд від 21.09.2016 р. у справі 127/16456/16-а та ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27.10.2016 р. у справі 127/19108/16-а).

Отже, посилання позивача на те, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута з порушенням його прав є необґрунтованим.

Зз наведених вище обставин суд прийшов до переконання про необхідність відмови у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 14, 86, 71, 159 - 163 КАС України, ст.ст. 222, 251, 280, 293, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Постанови КМУ № 1306 від 10.10.2001 р. «Про Правила дорожнього руху», наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 р. "Про затвердження інструкціїї з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», суд,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора 1 батальйону 4 роти ОСОБА_2 патрульної поліції м. Вінниці старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 патрульної поліції у м. Вінниці, про скасування постанови серії АР № 569585 від 26 квітня 2017 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП, відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Літинський районний суд Вінницької області.

Суддя: Гопкін П. В.,

..