Справа № 331/7733/16-а(2-а/331/233/2016)
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2017 рокусправа № 331/7733/16-а(2-а/331/233/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючий суддя: Ясенова Т.І.

судді: Суховаров А.В. Головко О.В.

секретар судового засідання: Троянов А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом Жовтневого районного відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про адміністративне видворення за межі України громодянина Республіки Гамбія ОСОБА_1,-

ВСТАНОВИВ:

Жовтневий РВ у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області звернувся до суду з адміністративним позовом про адміністративне видворення за межі України громадянина Республіки Гамбія ОСОБА_1.

Також подано клопотання про затримання та поміщення у Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, громадянина Республіки Гамбія ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яке обґрунтовано тим, що відповідач тривалий час добровільно територію України не покинув, рішення про його примусове повернення не виконує без поважних причин, що свідчить про його можливість в подальшому ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення та перешкоджати проведенню процедури видворення.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2016 року позов задоволено. Примусово видворено за межі України громадянина Республіки Гамбія ОСОБА_1. Задоволено клопотання Жовтневого РВ у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про затримання громадянина Республіки Гамбія ОСОБА_1. Затримано громадянина Республіки Гамбія ОСОБА_1, з поміщенням до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, на строк не більше 6 (шести) місяців.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення клопотання Жовтневого РВ у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про затримання громадянина Республіки Гамбія ОСОБА_1. Затримано громадянина Республіки Гамбія ОСОБА_1 та поміщення його до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, на строк не більше 6 (шести) місяців та ухвалити в цій частині нову постанову, якою відмовити у задоволенні клопотання Жовтневого РВ у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області.

В частині ухвалення рішення про примусове видворення за межі України відповідачем постанову суду першої інстанції не оскаржено.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої станції норм процесуального та матеріального права, неповне дослідження обставин, що мають значення для прийняття рішення в цій частині, що призвело до прийняття незаконного рішення.

Зазначає, що погоджується з ти, що своєчасно не виконав рішення міграційної служби про примусове повернення до держави походження в результаті чого було прийнято рішення про його примусове видворення. Однак виконати вказане рішення не міг, через реальне побоювання за своє життя в країні, куди його зобов'язали повернутися. На підтвердження переслідувань в країні його походження посилається на документи, видані судовими органами а поліцією Республіки Гамбія. Також, в Україні має родину. До моменту затримання проживав та вів спільне господарство з громадянкою України ОСОБА_3 та виховували малолітню дитину, яку він планує удочерити. Факт подружніх відносин підтверджує свідоцтво про шлюб від 11.02.2017, видане Духовним управлінням мусульман України. Засвідчити шлюб органом цивільного стану не було можливості через відсутність документів, які б підтверджували його законне перебування на території України. Також, перебуваючи в Україні вів активну спортивну діяльність, був членом аматорського клубу «Рома» у складі футбольної команди, що підтверджується інформаційною довідкою від 22.12.2016, виданою адміністрацією клубу та листом учасників команди. Має чинний паспорт громадянина Республіки Гамбія.

Вказане свідчить про відсутність підстав вважати, що він буде ухилятись від виконання рішення про його примусове видворення. Ці обставини не були враховані судом при ухваленні рішення про його затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців. При цьому, вимоги про його видворення та затримання були задоволені судом одночасно, що суперечить чинному законодавству, оскільки законодавство України не надає право суб'єктам владних повноважень на звернення до суду з позовом про затримання іноземця чи особи без громадянства.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги представники позивача вказують на безпідставність її доводів. Зазначають, що апелянт був присутній в судовому засіданні першої інстанції, проти позову не заперечував та надав пояснення, що самостійно виїхати не може у зв'язку з відсутністю коштів. Пояснював, що знаходиться на території України з метою навчання та жодних пояснень про наявну родину на території України, жодних пояснень про кримінальне переслідування на території країни походження, а також про наявність законних джерел існування, відповідачем не надавались. Стосовно місця проживання відповідач пояснював, що мешкає у м. Дніпро у свого друга громадянина Республіки Гамбія. Жодних листів від керівництва футбольного клубу на час розгляду справи не надавалось, а наданий до апеляційної скарги лист колективу футбольної команди не містить бажання взяття відповідача на поруки. Відповідач не отримував дозвіл на працю в Україні.

Зазначають, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджено всі обставини, що мають значення для вирішення справи та які існували на той час.

Також вказують на дотримання судом першої інстанції положень частини 2 статті 187-7 КАС України при розгляді клопотання позивача про затримання відповідача та поміщення у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, оскільки вказане клопотання було подано та розглянуто в рамках адміністративного позову про видворення з території України, що передбачено зазначеною нормою права, рішення суду першої є законним та обґрунтованим.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2017 року задоволено клопотання відповідача та призначено розгляд справи в режимі відеоконференції, також зобов'язано Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, забезпечити участь ОСОБА_1 у судовому засіданні в режимі відеоконференції у Ріпкинському районному суду Чернігівської області, яке відбудеться 13 червня 2017 року.

Вказана ухвала суду була також направлена на електронну адресу відповідача ОСОБА_1, зазначену ним у поданій до суду заяві.

Відповідно до повідомлення Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України від 08.06.2017 № 09-02/746 громадянин Республіки Гамбія ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, котрий утримувався в Чернішгівському ПТПІ ДМС України згідно постанови Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 07.12.2016, був 07.06.2017 звільнений з Чернішгівського ПТПІ ДМС України у зв'язку з закінченням строку утримання.

В судове засідання апеляційної інстанції призначене на 13 червня 2017 року відповідач ОСОБА_1 не прибув, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце апеляційного розгляду справи, причини неприбуття суду не повідомлені.

Відповідно до частини 4 статті 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З огляду на наведену норму, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, колегія суддів дійшла висновку, що судом вжито всіх можливих заходів для забезпечення участі ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду справи та можливість проведення судового засідання без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що 24.09.2014 громадянин Республіки Гамбія ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, прибув на територію України літаком через КПП «Бориспіль» за паспортом НОМЕР_2 виданим Р. Гамбія Банжул 02.01.2013 року терміном дії до 02.01.2018 року з метою навчання. (а.с. 6-7)

ОСОБА_1 був документований посвідкою на тимчасове проживання НОМЕР_1 від 30.10.2014 року УДМС України в Запорізькій області терміном дії до 01.10.2019 року, яку отримував як студент Запорізького державного технічного університету.

Проте, вищевказаний навчальний заклад надав копії документів, які свідчать про те, що громадянин Республіки Гамбія ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 був відрахований з Запорізького державного технічного університету за невиконання умов контракту 18.12.2015 року (наказ ЗНТУ №504 - с). Посвідка на тимчасове проживання НОМЕР_1 від 30.10.2014 року терміном дії до 01.10.2019 року на ім'я ОСОБА_1 була скасована 29.12.2015 року Управлінням ДМС України в Запорізькій області.

25.12.2015 року ОСОБА_1 знявся з реєстрації місця проживання, надав паспортний документ, для анулювання штампу про видачу посвідки та посвідку для її знищення, після чого мав виїхати з території України.

На час розгляду справи громадянин Республіки Гамбія ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на території України безпідставно. Не покинув територію, з його слів, у з зв'язку з тим що втратив свій паспорт. 03.03.2016 року він був документований в посольстві Республіки Гамбія в Україні в місті Київі паспортом громадянина Республіки Гамбія РС 519186 терміном дії до 03.03.2021 року. Мешкав у свого знайомого громадянина Р. Гамбія ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1. З питань продовження строку перебування на території України та оформлення посвідки на проживання до підрозділів ДМС, а також до центру зайнятості за одержанням дозволу на застосування праці гр. ОСОБА_1 не звертався, так як не мав для цього законних підстав. (а.с. 11)

01.09.2016 року на ОСОБА_1 Жовтневим РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МЗП 134752 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, порушення іноземцями правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення 01.09.2016 року Жовтневим РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області було винесено постанову серії ПН МЗП 134710 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 (п'ятсот десять) грн., який сплачено 06.09.2016 року. (а.с. 13-14)

06.09.2016 року відповідно до статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Жовтневим РВ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області було прийняте рішення № 9 про примусове повернення із України громадянина Республіки Гамбія ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_1 зобов'язався добровільно виконати рішення про примусове повернення та покинути територію України у термін до 05.10.2016 року, але до теперішнього часу громадянин територію України не покинув, чим продовжує порушувати міграційне законодавство України. (а.с. 8-9)

Під час прийняття рішення про примусове повернення з України громадянину Республіки Гамбія ОСОБА_1 було роз'яснено, що у випадку невиконання ним цього рішення, до нього буде застосоване примусове видворення, що передбачено ст. 30 Закону України «Про Правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Про прийняте рішення був повідомлений прокурор Запорізької місцевої прокуратури №1 в Запорізькій області листом №2310-2580 від 06.09.2016 року. Другий екземпляр рішення про примусове повернення гр. Р.Гамбія ОСОБА_1 отримав, з правами та наслідками невиконання вказаного рішення ознайомлений, про що у справі є розписка. (а.с. 10, 12)

Станом на 01 грудня 2016 року громадянин Республіки Гамбія ОСОБА_1 не виконав рішення № 9 Жовтневого РВ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про примусове повернення від 06.09.2016 року, територію України не покинув, продовжує порушувати міграційне законодавство України.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є громадянином Республіки Гамбія, після закінчення передбаченого законодавством строку законного перебування на території України перебуває на території України незаконно, оскільки з заявою про продовження строку перебування на території України в установленому порядку не звертався, посвідчення на постійне чи тимчасове проживання в Україні в установленому порядку не отримував. Жодних доказів на підтвердження законних підстав перебування на території України відповідач суду не надав.

Після прийняття рішення про примусове повернення відповідача з України, згідно з яким відповідач зобов'язаний був покинути самостійно територію України в строк до 05.10.2016, вказане рішення відповідач не оскаржував до адміністративного суду, до теперішнього часу добровільно не виконав, поважних причин цього не повідомив та не підтвердив, що свідчить про можливість ухилення відповідача від виконання рішення про його примусове повернення і в подальшому.

Також суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про те, що виконання рішення про примусове видворення відповідача буде становити для відповідача реальну загрозу його життю, свободі або здоров'ю чи призведе до інших негативних наслідків, які згідно з статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» є підставами для заборони щодо примусового повернення чи примусового видворення іноземця з території України в країну його походження.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 частини1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 25 зазначеного Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

В силу вимог частини 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина 5 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Частиною 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Як зазначалось, відповідачем не оскаржено постанову суду першої інстанції в частині прийняття рішення про його примусове видворення за межі України.

Вимоги апеляційної скарги полягають у скасуванні постанови суду першої інстанції в частині задоволення клопотання Жовтневого РВ у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про його затримання та поміщення до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України та ухваленні нової по станови про відмову у задоволенні вказаного клопотання.

Відповідно до частини 2 статті183-7 КАС України у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень: 1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації; 2) зобов'язати іноземця або особу без громадянства внести заставу; 3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Отже, клопотання про затримання щодо іноземця або особи без громадянства може бути подано стосовно особи, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.

В такому випадку клопотання про затримання розглядається судом в рамках розгляду справи про примусове видворення.

Відповідно до матеріалів справи адміністративний позов про примусове видворення було подано 18.11.2016. Клопотання в порядку статті183-7 КАС України про затриманняґ та поміщення відповідача до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України подано до суду 30.11.2016.

Враховуючи подання вказаного клопотання в рамках розгляду адміністративної справи про примусове видворення, судом першої інстанції розглянуто вказане клопотання відповідно до положень частини 2 статті183-7 КАС України.

Задовольняючи клопотання про затримання відповідача, судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що відповідач незаконно перебуває на території України, рішення про примусове повернення його за межі України добровільно на протязі тривалого часу не виконує, територію України до не покинув, хоча такого свого обов'язку не заперечує, поважних причин для невиконання рішення про примусове повернення не зазначив і відповідних доказів суду не надав, в матеріалах справи маються дані про зміну відповідачем місця проживання на території м. Запоріжжя, дані про наявність у відповідача законних джерел існування та родинних зв'язків на території України відсутні.

Враховуючи встановлені обставини, дослідивши письмові докази та пояснення самого відповідача у судовому засіданні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав вважати, що оскільки відповідач ухиляється від виконання рішення про примусове повернення за межі України, отже буде ухилятися і від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, що відповідно до частини 2 статті 183-7 КАС України є підставою для його затримання.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про неврахування судом першої інстанції тих обставин, що у країні його походження щодо нього наявне кримінальне переслідування, наявність подружніх відносин з громадянкою України, наявність довідки про членство в аматорському клубі «Рома» у складі футбольної команди, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції. відповідачем не було зазначено жодної інформації щодо наявності обставин його переслідування у країні походження та інших вказаних в апеляційній скарзі обставин. Доказів того, що у країні походження відповідач піддавався переслідуванням за політичні переконання під час розгляду справи судом першої інстанції не було надано та не було зазначено відповідачем про їх існування.

Постанова суду першої інстанції ухвалена 07.12.2016, долучені ж до матеріалів справи копія свідоцтва про шлюб видане Духовним управлінням мусульман України, датовано 11.02.2017, інформаційна довідка аматорського клубу «Рома» та лист учасників команди датовані 22.12.2016, тобто після розгляду справи судом першої інстанції, що свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги про неврахування цих обставин судом першої інстанції.

При цьому, колегія суддів враховує ту обставину, що відповідач мав достатньо часу та можливість для того, щоб в установленому законом порядку звернутися із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту чи з заявою про продовження терміну перебування на території України.

Враховуючи встановлені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції належно встановлено обставини, що мають значення для справи, рішення суду є законним та обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, відповідно до статті 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: О.В. Головко