Справа № 537/1238/17
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 р.Справа № 537/1238/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Бартош Н.С. , Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового засідання Дудка О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 03.05.2017р. по справі № 537/1238/17

за позовом ОСОБА_1

до Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Кременчуцького обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді також 50 % навчання в юридичному інституті 1 рік 11 місяців та роботу слідчим в органах МВС України в м. Дніпропетровську 4 роки 12 днів, згідно наданого Автозаводським районним судом м. Кременчука розрахунку стажу роботи та проведення розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % від розміру грошового утримання судді на відповідній посаді без обчислення граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов`язано Кременчуцьке об`єднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити ОСОБА_1 зарахувати до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, окрім стажу роботи на посаді судді також 50 % навчання в юридичному інституті 1 рік 11 місяців та роботу слідчим в органах МВС України в Дніпропетровську 4 роки 12 днів згідно наданого Автозаводським районним судом м. Кременчука розрахунку стажу та провести розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % від розміру грошового утримання судді на відповідній посаді без обчислення граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 04.10.2016р. та з урахуванням проведених виплат.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцького обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору.

Зобовязано Кременчуцьке обєднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області подати в місячний строк звіт про виконання даної постанови суду.

Кременчуцьке обєднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі - відповідач), не погодившись з рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, не повне з'ясування обставин по справі, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.03.1995р. по 22.09.2016р. працювала на посаді судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області та постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 22.09.2016р. № 1600-VІІ була звільнена у відставку. (а.с. 15-38)

Наказом Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03.10.2016р. № 01-06.117 ОСОБА_1 відрахована зі штату Автозаводського районного суду м. Кременчука у звязку з виходом у відставку відповідно до п.1 ст.120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». (а.с. 39)

З 04.10.2016р. ОСОБА_1 перебуває на обліку у Кременчуцькому обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у розмірі 82 % суддівської винагороди.

29.12.2016р. позивач звернулась до начальника Кременчуцького обєднаного управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області із заявою в якій просила зарахувати до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання: 50 % навчання в юридичному інституті 1 рік 11 місяців та роботу слідчим в органах МВС України в Дніпропетровську 4 роки 12 днів згідно наданого Автозаводським районним судом м. Кременчука розрахунку стажу та провести розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % від розміру грошового утримання судді на відповідній посаді без обчислення граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 04.10.2016р. (а.с. 44-45)

Листом від 30.12.2016р. № 70/С-02 позивачу відмовлено в задоволенні заяви та зазначено, що розмір грошового утримання визначено з урахуванням рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 року відповідно до вимог ч.4 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. № 2453-VІ до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VІІІ, тобто в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015р. № 192-VІІІ, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 % заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання. Отже, тривалість стажу роботи позивача на посаді судді становить 21 рік 07 місяців 03 дні, що дає право на встановлення грошового утримання судді у розмірі 82 % , що становить 19024 грн., таким чином порушень в реалізації пенсійного забезпечення не виявлено. (а.с. 46)

Окрім цього, листом від 06.01.2017р. № 765/06-14 відповідачем повідомлено, що Пенсійний фонд України звернувся з листом до Міністерства соціальної політики України щодо порядку визначення розмірів щомісячного довічного грошового утримання після 30.09.2016р. та зазначено, що після надходження розяснення від Міністерства соціальної політики України буде прийнято рішення по суті звернення позивача. (а.с. 47)

Позивач вважаючи таку відмову протиправною звернулась до суду першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача зарахувати половину строку навчання у вищому навчальному закладі на денній формі навчання - юридичному факультеті Харківського юридичного інституту та робота позивача слідчим в органах МВС України в м. Дніпропетровську, які надають позивачу право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, є такою, що не ґрунтується на вимогах законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Згідно з п. 7, 8, 11 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», незалежність судді забезпечується, зокрема, окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом; належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; правом судді на відставку.

Тобто гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено у рішеннях Конституційного Суду України ( від 03.06.2013р. № 3-рп/2013, від 22.05.2008р. № 10-рп/2008, від 11.10.2005р. № 8-рп/2005).

Зокрема, в абзаці третьому пункту 4, абзацах другому, третьому пункту 7 мотивувальної частини свого Рішення від 11 жовтня 2005 року N 8-рп Конституційний Суд України зазначив, що "... конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

З урахуванням вищевикладеного, надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності".

Також, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 зокрема зазначив, що аналіз розділу VІІІ Конституції України та Закону України "Про судоустрій і статус суддів" дає підстави для висновку, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

Таким чином, реалізація права судді на відставку за наявності підстав, встановлених Законом України "Про судоустрій і статус суддів" є підставою для виплати такому судді щомісячного довічного грошового утримання.

Судом встановлено, що постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 22.09.2016р. № 1600-VІІ ОСОБА_1 звільнена у відставку.

На час реалізації набутого права на відставку, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання було гарантовано та визначено ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання

Згідно з ч.1 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

При цьому, згідно з п. 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України Про судоустрій і статус суддів» у редакції, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Абзацом 2 частини 4 статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» (далі Закон № 2862-XII, в редакції, яка діяла на день набрання чинності Законом № 2453-VI) було передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865 встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Судом встановлено, що стаж позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 22.09.2016р. включає:

- навчання в юридичному інституті (50 %) з 01.09.1977-01.07.1981р. (01 рік 11 місяців);

- слідчий відділу внутрішніх справ Ленінського райвиконкому м. Дніпропетровська з 01.08.1981р.-12.08.1985р. (04 роки 12 днів);

- помічник голови Автозаводського районного суду м. Кременчука з 15.01.1993р.-28.02.1995р. (02 роки 01 місяць 14 днів);

- суддя автозаводського районного суду м. Кременчука з 01.03.1995р.-03.10.2016р. (21 рік 07 місяців 03 дні).

Усього стаж роботи станом на 22.09. 2016р. складає 29 років 07 місяців 29 днів, що підтверджується розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та копією трудової книжки. (а.с. 42)

Факт навчання позивачем в юридичному інституті та роботи слідчим відділу внутрішніх справ Ленінського райвиконкому м. Дніпропетровська підтверджується копією трудової книжки наявної в матеріалах справи. (а.с. 48-53)

Таким чином, законодавством, що діяло на день набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» було передбачено зарахування спірних періодів навчання та роботи позивача до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, оскільки позивач була обрана на посаду до набрання чинності цим Законом.

Отже, відповідач при прийнятті рішення діяв протиправно, тобто не в межах, не в спосіб та не в порядку визначеному Конституцією та законами України.

Доводи відповідача щодо наявності у позивача стажу роботи на посаді судді лише 21 року 07 місяців та 03 днів, який, на думку останнього, дає право ОСОБА_1 на щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 82 % її суддівської винагороди не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи та спростовуються вищевикладеним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання позивача необхідно враховувати стаж отриманий під час навчання у вищому навчальному закладі на денній формі навчання - юридичному факультеті Харківського юридичного інституту та роботу позивача слідчим в органах МВС України в м. Дніпропетровську.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірність своїх дій.

З огляду на вказане, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи, прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Згідно ч.1 ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 03.05.2017р. по справі № 537/1238/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст ухвали виготовлений 12.06.2017 р.