Справа № 237/4653/13-а
Суддя: Клікунова А. С.
Дата ухвалення: 2013-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер № 237/4653/13-а
Провадження № 2-а/237/135/13
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 грудня 2013 року м. Мар`їнка

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді: Клікунової А.С.,

при секретарі: Харьковій Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Марїнського району адміністративний позов ОСОБА_1 до ІДПС взводу ДПС Маріупольського МУ Донецької області про визнання дій неправомірними, скасування протоколу про адміністративне правопорушення, скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Марїнського районного суду Донецької області з вказаним адміністративним позовом, в якому просить: - визнати дії інспектора ДАІ ДПС Маріупольського МУ Донецької області прапорщика міліції ОСОБА_2 неправомірними; - визнати протокол про адміністративне правопорушення серії АВ2 № 281748 неправомірним; - скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АА2 № 613741 від 25 червня 2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України за керування 25 червня 2013 року приблизно о 18:00 годині транспортним засобом автомобілем НОМЕР_1 по вулиці Червонофлотська, 145 в м. Маріуполь Донецької області з перевищенням швидкості більш як на 20 км/год. ОСОБА_1, вважаючи, що постанова в справі про адміністративне правопорушення серії АА2 № 613741 винесена протиправно (жодних порушень ПДР ним не допущено), з порушенням вимог чинного законодавства та без врахування дійсних обставин справи, в порядку ст. 289 КпАП України, оскаржує рішення інспектора ДАІ.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в адміністративному позові. Так, ОСОБА_1 пояснив, що дійсно 25 червня 2013 року приблизно о 18:00 годині керував автомобілем НОМЕР_2 рухався по вулиці Краснофлотській в м. Маріуполь. В путі руху зупинився на червоне світло світлофору за іншими стоячими транспортними засобами, та на дозвільний зелений світ розпочав рух в потоці автомобілів. Позивач вказує, що проїхавши близько 25-30 метрів від світлофора був зупинений працівниками ДАІ та за перевіркою документів складено оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення за перевищення швидкості, зафіксована швидкість начебто склала 84 км/год. Пояснення ОСОБА_1, що швидкість руху автомобілю обєктивно не могла бути розвинута до 84 км/год., оскільки попереду рухалася колона автомобілів, водії яких рухалися з допустимою швидкістю, - посадовою особою ДАІ не прийнято до уваги. Інспектор ДАІ склав протокол про адміністративне правопорушення та на місці виніс постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України у вигляді штрафу на суму 255 гривень. Позивач винним себе не визнає, оскільки при винесенні постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності інспектор ДПС не врахував чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винен він у його вчиненні та інших обставин для правильного вирішення справи. Позивач вказує, що у постанові про адміністративне правопорушення відсутні докази належності виміряної швидкості саме його автомобілю, що є порушенням ст.ст.10-15 Закону України „Про метрологію та метрологічну діяльність. Крім того, розміри похибок вимірювань співробітник ДАІ позивачу не повідомив, що у відповідності до вимог вищезазначеного закону, перешкоджає використанню результатів вимірювань. Також позивач зазначає, що співробітник ДАІ під час вимірювання тримав вимірювальний пристрій у руці, що робить можливим рух назустріч автомобілю, швидкість якого вимірюється, внаслідок чого відносна швидкість, зафіксована приладом, збільшується.

ІДПС взводу ДПС Маріупольського МУ Донецької області у судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, судові виклики відповідачем проігноровано. На підставі ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлені судом правовідносини регулюються нормами Кодексу України про адміністративне правопорушення та положеннями закону щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно ст. 222 КпАП України органи внутрішніх справ розглядають справи про порушення правил дорожнього руху. В порядку даної правової норми, інспектором ІДПС взводу ДПС Маріупольського МУ Донецької області 25 червня 2013 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії АВ2 № 281748 про порушення ОСОБА_1 п. 12.4 ПДР України, на підставі якого 25 червня 2013 року винесено поставно у в справі про адміністративне правопорушення серії АА2 № 613741 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України. Згідно вказаної постанови « 25 червня 2013 року приблизно о 18:00 годині в м. Маріуполь по вулиці Червонофлотська ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_3 перевищив швидкість руху більш як на 20 км/год., - рухався 84 км/год. Швидкість визначена приладом "Візір № 0812514".

В частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дій працівника дорожньо-патрульної служби інспектора Денисенко В.В. неправомірними, суд зазначає, що позивачем не надано жодних пояснень, доказів щодо перевищення посадовою особою своїх службових повноважень, здійснення дій всупереч законодавчих актів, застосування інспектором неправомірних методів тощо, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірним протокол про адміністративне правопорушення серії АВ2 № 281748 суд вказує наступне.

Положеннями ст. 246 КпАП України встановлено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України, тобто визначаються певні процесуальні дії, до яких належать, зокрема, складання протоколу про адміністративне правопорушення, надіслання протоколу органові (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення, при цьому відповідач, складаючи протокол про адміністративне правопорушення, виконував не звичайні управлінські функції, а вчиняв процесуальні дії у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 2 КпАП України, положення цього Кодексу поширюються на правовідносини, повязані із вчиненням адміністративних правопорушень. Право посадових осіб органів внутрішніх справ на складання протоколів про правопорушення за ст. 128 ч. 1 КпАП України (ст. 255 КУпАП). Органи внутрішніх справ розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 128 КпАП України (ст. 222 КпАП України). Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 оскаржує протокол про адміністративне правопорушення серії АВ2 № 281748, складений відносно нього за ст. 122 ч. 1 КпАП України.

Судове оскарження у справах про притягнення до адміністративної відповідальності відбувається в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства. Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. У відповідності до ч. 2 ст. 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Враховуючи положення законодавства, під актом державного чи іншого органу слід розуміти юридичну форму рішень цих органів - офіційний письмовий документ, який породжує певні наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Оскаржуваний позивачем протокол про адміністративне правопорушення лише фіксує обставини та факти виявлених порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов'язуючим до вчинення будь-яких дій. Права та обов'язки для особи, відносно якого складено протокол про адміністративне правопорушення, породжує саме рішення, прийняте за результатами розгляду протоколу. Отже, протокол про адміністративне правопорушення не породжує певних правових наслідків, а його висновки не мають обов'язкового характеру для позивача. Тобто, оскаржуваний протокол, не має обов'язкового характеру і не набуває статусу рішення в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України, внаслідок чого не може бути оскаржений в суді в порядку адміністративного судочинства.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії АА2 № 613741 від 25 червня 2013 року підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постанова в справі про адміністративне правопорушення серії АА2 № 613741 від 25 червня 2013 року не відповідає вимогам, передбаченим ст.ст. 251, 283 КпАП України. Так, в судовому засіданні безспірно встановлено, що згідно із постановою інспектора ДАІ серії АА2 № 613741 від 25 червня 2013 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем НОМЕР_4 25 червня 2013 року приблизно о 18:00 годині по вулиці Червонофлотська в м. Маріуполі Донецької області. З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 порушено п. 12.4 ПДР України, а саме рухався з перевищенням швидкості понад 20 км/год. Разом з тим, при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення інспектором ДАІ не було враховано, що відповідно до статті 251 КУпАП наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, встановлюються на підставі доказів. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23 грудня 2005 року, зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Так, в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення відсутні докази належності виміряної швидкості саме автомобілю, яким керував позивач. У відповідності до ст.ст.10-15 Закону України „Про метрологію та метрологічну діяльність, на вимірювання у сфері, у якій їх результат можуть бути використані у якості доказу по справі, розповсюджується державний метрологічний нагляд. За таких умов кожен засіб вимірювальної техніки має бути укомплектований документами про допуск даного типу засобів вимірювальної техніки для використання в Україні та про повірку даного примірника засобу вимірювальної техніки. Таких документів співробітником ДАІ надано позивачу, за його поясненнями, які ніким не спростовані, - не було. Зазначення в постанові номеру та засобу вимірювальної техніки, без особистого демонстрування саме цього приладу, не означає його використання. Заслуговують на уваги пояснення ОСОБА_1, що розміри похибок вимірювань співробітник ДАІ не повідомив, що дійсно перешкоджає використанню результатів вимірювань. Не спростовані пояснення позивача й в частині посилань, що співробітник ДАІ під час вимірювання тримав вимірювальний пристрій у руці, що робить можливим рух назустріч автомобілю, швидкість якого вимірюється, внаслідок чого відносна швидкість, зафіксована приладом, збільшується. Так, стаття 14-1 КпАП України передбачає, що до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціалізованими технічними засобам притягаються власники (співвласники) транспортних засобів. Пристрій, яким було здійснено фіксування порушення, за поясненнями позивача, знаходився у руках працівника ДАІ, тобто працював в ручному режимі. В залежності від того на яку частину автомобіля і під яким кутом було направлено прилад він може показувати різну швидкість. В наданих матеріалах про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України не міститься доказів, що фіксацію здійснено в автоматичному режимі. Таким чином заміри було проведено із порушенням вимог ст. 1, 2, 4, 9, 15, 17-20, 29-31 Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність від 11.02.1998р. №113/98-ВР, що виключає їх подальше використання в якості доказів у справі про адміністративне порушення.

Задовольняючи вимоги позивача, суд також бере до уваги положення статті 71 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд приймає до уваги, що у відповідності зі ст. 71 ч. 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Оскільки представник відповідача субєкт владних повноважень в судове засідання не зявився, не надав суду заперечень проти позову, не навів переконливих доказів про відповідність постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності обставинам справи, суд вважає, що є підстави для скасування постанови про накладання адміністративного стягнення на позивача, так як його пояснення ніким не спростовані і тому суд вважає їх за правдиві.

Згідно ч. 2 ст. 171-2 КпАП України рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст. 71 ч. 2, 128 ч. 4, 159-163, 171-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІДПС взводу ДПС Маріупольського МУ Донецької області про визнання дій неправомірними, скасування протоколу про адміністративне правопорушення, скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення задовольнити часткового.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АА2 № 613741, винесену 25 червня 2013 року інспектором ІДПС ДПС Маріупольського МУ Донецької області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КпАП України та накладання стягнення у вигляді штрафу розміром 255,00 гривень. Припинити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 1 КпАП України.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/ ОСОБА_3

З оригіналом згідно.

Суддя

Дата документу 09.12.2013