Справа № 242/1655/17
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Пирогова Л.В.
Суддя-доповідач - Арабей Т. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року справа №242/1655/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 17 травня 2017 року у справі №242/1655/17 за позовом ОСОБА_2 до Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

26 квітня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про:

- визнання неправомірними дії відповідача щодо призначення пенсії позивачу по інвалідності з 29 квітня 2009 року за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- визнання неправомірної бездіяльності управління щодо не проведення перерахунку розміру пенсії позивача по інвалідності за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов'язання відповідача зробити перерахунок пенсії позивача по інвалідності за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в розмір 50 відсотків пенсії позивача за віком, обчисленої відповідно до ст. 27, 28 цього Закону (а.с. 3-4).

Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 17 травня 2017 року задоволено. Визнано протиправними дії відповідача, щодо призначення пенсії позивачу по інвалідності за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення». Визнано неправомірною бездіяльність відповідача, щодо не проведення перерахунку розміру пенсії ОСОБА_2 по інвалідності, згідно до вимог Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Зобов'язано зробити перерахунок пенсії ОСОБА_2 за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 50 відсотків призначеної пенсії позивача за віком обчисленої відповідно до ст.ст. 27 та 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 24 жовтня 2016 року (а.с. 35-36).

Не погодившись з судовим рішенням, Селидовське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Селидівського міського суду Донецької області від 17 травня 2017 року у справі № 424/1655/17 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено наступне.

Відповідно до вимог статті 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року, згідно яких пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності в наслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Крім того, частиною 3 статті 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV визначено, що пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання призначається за нормами інших законів, зокрема, Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

При цьому апелянтом зазначено, що призначення і виплата пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, відтак, відповідача не може бути зобов'язаним рішенням суду здійснити перерахунок і виплату пенсії.

Крім того, апелянт звернув увагу суду на положення ст. 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України та вважає, що строку подання позовної заяви для відповідача сплив, а позов є таким, що має бути залишеним без розгляду (а.с. 39-40).

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Селидовському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області як отримувач пенсії по інвалідності по ІІІ групі внаслідок профзахворювання або трудового каліцтва, яка призначена на підставі Акту про нещасний випадок на виробництві №6 від 19 січня 2009 року та довідки МСЕК (а.с. 5-6, 8)

Відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААА №134644 від 20 липня 2015 року позивачу встановлена ІІІ група інвалідності у зв'язку з трудовим каліцтвом строком до 20 липня 2018 року (а.с. 7)

31 березня 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 19).

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності призначення позивачу пенсії по інвалідності відповідно до норм Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Приймаючи спірну постанову суд першої інстанції виходив з того, що на момент призначення пенсії по інвалідності позивачу Закон України «Про пенсійне забезпечення» не міг бути застосований, вимоги позивача обґрунтовані та законні, а відповідач діяв всупереч законодавству в сфері пенсійного забезпечення та вийшов за межі своїх повноважень

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Закон №1788-XII відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Відповідно до норм ст. 23 Закону №1788-XII, пенсії по інвалідності призначаються в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоров'я, внаслідок:

а) трудового каліцтва або професійного захворювання;

б) загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства).

Пенсії по інвалідності призначаються незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Розміри пенсії по інвалідності визначені статтею 29 Закону №1788-XII, зокрема, інвалідам IIІ групи - 40 процентів.

Статтею 9 Закону № 1058-IV встановлено види пенсійних виплат і соціальних послуг, зокрема в частині першій зазначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Розділом V Закону № 1058-IV визначено умови призначення пенсії по інвалідності (ст. 30), розмір такої пенсії (ст. 33), період, на який вона призначається (ст. 34), строк виплати пенсії по інвалідності в разі зміни групи інвалідності або відновлення працездатності (ст. 35).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 30 цього Закону, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: інвалідам І групи - 100 відсотків пенсії за віком; інвалідам II групи - 90 відсотків пенсії за віком; інвалідам III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 30 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV).

Відповідно до п. 13 Прикінцевих та перехідних положень Закон № 1105-XIV (в редакції Закону № 77-VIII від 28 грудня 2014 року) до приведення законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у відповідність із цим Законом, пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсія у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, виплачуються за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

Абзацом 1 п. 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, який прийнятий пізніше Закону № 1788-XII, встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з абз. 2 п. 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Таким чином, враховуючи, що Закон № 1058-IV, який прийнятий останнім у часі та, як зазначено у його преамбулі, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів ПФУ, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, а також те, що він чітко визначає, в якій частині застосовується Закон № 1788-XII, пріоритетному застосуванню до відносин, пов'язаних з призначенням і виплатою пенсії по інвалідності, підлягає Закон N 1058-IV.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2014 року та в рішеннях Вищого адміністративного суду України у справах № К/800/31261/13 та № К/800/34492/13.

Відповідно до приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції що на час призначення ОСОБА_2 пенсії по інвалідності Закон № 1788-XII не регулював спірні правовідносини, відтак перерахунок пенсії за нормами цього Закону є протиправним, а порушене право позивача на перерахунок пенсії за нормами Закону N 1058-IV є таким, що підлягає відновленню.

Суд не приймає посилання апелянта на норми ст. 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 26 квітня 2017 року, а порушене право позивача за рішенням суду першої інстанції підлягає відновленню з 24 жовтня 2016 року, тобто в межах шестимісячного строку, встановленого кодексом.

Згідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області - залишити без задоволення.

Постанову Селидівського міського суду Донецької області від 17 травня 2017 року у справі № 242/1655/17 за позовом ОСОБА_2 до Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Г.М. Міронова