Справа № 296/2073/17
Суддя: Драч Ю. І.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/2073/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 р. м.Житомир

Корольогвський районний суд м.Житомира в складі:

судді: Драча Ю.І.

секретаря: Долецької Ж.С.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління МВС України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить визнати протиправними дії УМВС України в Житомирській області щодо повернення без розгляду матеріалів про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 та зобовязати УМВС України в Житомирській області подати до МВС України висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 1994 року по 06.11.2015 року (наказ УМВС про звільнення від 06.11.2015 № 334 о/с), а з 07.11.2015 року (наказ ГУНП від 05.11.2015 № 317 о/с) а з 07.11.2015 року (наказ ГУНП від 07.11.2015 року № 21 о/с) в Головному управлінні Національної поліції в Житомирській області та наказом ГУНП в Житомирській області від 29.04.2016 № 79 о/с він був звільнений за п. 2 ч. 1ст. 77 (через хворобу) відповідно до Закону України "Про Національну поліцію".

Наказом УМВС України в Житомирській області від 06.11.2015 № 317 о/с позивач був звільнений у запас Збройних Сил за п. 64 «з» ( у звязку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації).

Разом з тим, наказом Національної поліції України від 07.11.2015 № 21 о/с ОСОБА_2 був призначений в новостворений орган на посаду заступника начальника відділу управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

Проходячи службу в органах поліції, після звільнення з ОВС (06.11.2015), у зв'язку із погіршенням стану здоров'я, позивач пройшов медичне обстеження військово-лікарською комісією державної установи "Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області" з метою визначення придатності за станом здоров'я проходити подальшу службу в органах поліції.

В результаті медичного огляду було видане свідоцтво про хворобу від 29.04.2016 року № 80/73 в якому зазначено, що ОСОБА_3 не непридатний до військової служби зі зняттям з військового обліку, а також зазначено, що захворювання повязане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. У подальшому 07.06.2016 року обласною МСЕК № 2 позивачу була встановлена третя група інвалідності з 20.05.2016 року, а також зазначено, що захворювання, так, повязане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до УМВС України в Житомирській області із заявою та додатками до неї, передбаченої п. 7 Порядку для виплати одноразової грошової допомоги.

Однак листом УМВС України в Житомирській області від 14.12.2016 року позивача було повідомлено, що документи повернені без розгляду до врегулювання питання законодавством щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності працівників поліції під час проходження служби в органах внутрішніх справ, а також повідомлено, що постанова КМУ № 850 від 21.10.2015 року не поширюється на працівників поліції.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 1994 року по 06.11.2015 року наказ УМВС про звільнення від 06.11.2015 № 334 о/с), а з 07.11.2015 року (наказ ГУНП від 05.11.2015 № 317 о/с) а з 07.11.2015 року (наказ ГУНП від 07.11.2015 року № 21 о/с) в Головному управлінні Національної поліції в Житомирській області та наказом ГУНП в Житомирській області від 29.04.2016 № 79 о/с він був звільнений за п. 2 ч. 1ст. 77 (через хворобу) відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" (а.с. 7,8,9).

Наказом Національної поліції України від 07.11.2015 № 21 о/с позивач був призначений в новостворений орган на посаду заступника начальника відділу управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Житомирській області.

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 80/73 від 29.04.2016 року ОСОБА_1 не придатний до військової служби зі зняттям з військового обліку та має захворювання повязане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с. 12).

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААА № 514541 позивачу встановлено третю групу інвалідності з 20.05.2016 року у звязку із травмою повязаною із виконанням службових обовязків (а.с. 10).

ОСОБА_3 звернувся до УМВС України в Житомирській області із заявою та додатками до неї, передбаченої п. 7 Порядку для виплати одноразової грошової допомоги та отримав відповідь № 3073/29/05-2016 від 14.12.2016 року відповідно до якої позивача було повідомлено, що документи повернені без розгляду до врегулювання питання законодавством щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності працівників поліції під час проходження служби в органах внутрішніх справ, а також повідомлено, що постанова КМУ № 850 від 21.10.2015 року не поширюється на працівників поліції (а.с. 13).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно п.4 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію» одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі, зокрема, визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, повязаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Відповідно до абзацу 3 п. 15 Розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Відповідно до п.п.2 п. 3 Порядку та Умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 року грошова допомога призначається і виплачується у разі: установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обовязків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Конституційний суд України у своєму рішенні відзначив, що Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У постанові Верховного суду України від 10.12.2013 року (справа № 21-348а13) зазначено, що розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу повернуто без розгляду до врегулювання питання законодавством щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності працівників поліції під час проходження служби в органах внутрішніх справ. Однак, вказана підстава повернення документів не є обґрунтованою та відсутність законодавчого врегулювання даного питання не є підставою для не прийняття та розгляду документів для виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності працівників поліції під час проходження служби в органах внутрішніх справ. Тому, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессарабська Митрополія та інші проти Молдови» суд наголосив, що поняття «встановлене законом» та «відповідно до закону» у ст. ст. 8-11 Конвенції вимагають не тільки того, щоб оскаржувані заходи мали певну підставу у внутрішньому праві, але і якість такого права, яке має бути належним чином доступним та передбачуваним за своєю дією та сформульованим за належною чіткістю, що дає можливість особам, у разі потреби, з належною правовою допомогою регулювати свою поведінку. Отже, обмеження певного права, навіть у разі, коли воно відбувається відповідно до національного законодавства, може бути визнано неправомірним, якщо визначені у законі підстави обмеження викладено таким чином, що це позбавляє особу можливості прогнозувати свою поведінку та передбачати її наслідки.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3,6, 17, 18, 19, 71, 99, 104-106,137 КАС України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії УМВС України в Житомирській області щодо повернення без розгляду матеріалів про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Зобовязати УМВС України в Житомирській області подати до МВС України висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ю. І. Драч