Справа № 302/1149/16-а
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/5517/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Яворського І. О.;

за участю секретаря судового засідання - Мацьків М. С.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2016 року Міжгірським районним судом Закарпатської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_2 до Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання протиправною відмови Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області у призначенні позивачу пенсії по втраті годувальника за ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; зобов'язання Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області призначити та виплатити позивачу пенсію у зв'язку з втратою годувальника згідно зі ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення за призначенням пенсії 02 лютого 2016 року.

Постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05 квітня 2017 року позов задоволено частково. Вимоги ОСОБА_2 до 22 червня 2016 року залишено без розгляду як подані із пропуском строку звернення до суду. Визнано неправомірною відмову Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про призначення ОСОБА_2 пенсії по втраті годувальника (протокол № 44 від 20 лютого 2017 року). Зобов'язано Міжгірське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області призначити та виплачувати ОСОБА_2 пенсію по втраті годувальника починаючи з 22 червня 2016 року. Постановлено стягнути з позабюджетних асигнувань відповідача в користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на суму 551,20 грн.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - Міжгірським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що 02 лютого 2016 року ОСОБА_2 звернулася з письмовою заявою до Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо надання допомоги у витребуванні довідки - висновку з МСЕК про час настання інвалідності.

04 лютого 2016 року управлінням здійснено запит № 482/02 до Обласної спеціалізованої серцево-судинної МСЕК.

На поданий запит надано відповідь за вих. № 129 від 24 лютого 2016 року про те, що згідно наявної медичної експертної справи ОСОБА_2 вирішити питання про видачу довідки про час настання інвалідності до 18 років не є можливим.

21 березня 2016 року ОСОБА_2 звернулася з усною заявою до начальника Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Буртин Н.В., про проведення перерахунку пенсії з виду на вид - з пенсії по інвалідності (III група) на пенсію по втраті годувальника (як інваліду з дитинства за померлою матір'ю).

Листом Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 21 березня 2016 року ОСОБА_2 інформовано, що здійснити вищеназваний перерахунок пенсії немає підстав. У листі наведено роз'яснення підстав неможливості здійснення перерахунку.

21 грудня 2016 року ОСОБА_2 подано письмову заяву у довільній формі про здійснення перерахунку з виду на вид.

Листом від 22 грудня 2016 року № 34-Т позивачу повторно повідомлено про відсутність підстав перерахунку, оскільки не надано висновок МСЕК про час настання інвалідності.

08 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України з письмовою заявою встановленої форми про перерахунок пенсії з виду на вид - з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника. Позивачем при зверненні надано документи для здійснення перерахунку пенсії з виду на вид, що передбачені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління ПФУ 25 листопада 2005 року за № 22-1 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846), крім висновку комісії МСЕК про час настання інвалідності.

Розглянувши вищевказану заяву комісія по розгляду питань пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області 20 лютого 2017 року прийняла протокольне рішення № 44 про відмову у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_2 з виду на вид - з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції не погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії управління Пенсійного фонду України щодо відмови здійснити призначення та виплату пенсії ОСОБА_2 є протиправними, оскільки доведено, що ОСОБА_2 має захворюваність та інвалідність з дитинства, тобто до досягнення 18 років.

Такий висновок суду першої інстанції є помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою Правління ПФУ 25.11.2005 за № 22-1 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 встановлено, що заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України.

Додатком № 2 до даного Порядку встановлено відповідну форму заяви на перерахунок пенсії.

Пунктом 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.

Підпунктом 2 пункту 2 вищеназваної статті передбачено, що непрацездатними членами сім'ї вважаються діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Частиною другою п. 2.3 вищеназваного Порядку встановлено, що орган, що призначає пенсію, додає до заяви про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника одержані ним від МСЕК виписки з актів огляду в МСЕК дорослих членів сім'ї, яким право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника надається внаслідок їх інвалідності.

Пунктом 2.18 цього ж Порядку передбачено, що визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Суд апеляційної інстанції наголошує, що ОСОБА_2 не надано висновок комісії МСЕК про час настання інвалідності, натомість нею надано лист районної лікарні № 54/03-09 від 03 лютого 2017 року інформативного характеру, у якому значиться про рік отримання інвалідності вперше (2009 рік), дату отримання інвалідності ІІІ-ої групи з дитинства 01 лютого 2016 року та роки лікування у відділенні - у 11 річному та 12-річному віці.

Тобто, встановлений законом висновок комісії МСЕК про час настання інвалідності відповідного взірця так і не надано, а наданий лист інформаційного характеру не являється висновком комісії МСЕК.

Також 24 лютого 2017 року районною лікарнею Міжгірської районної державної адміністрації надано лист-роз'яснення № 79/03-09, яким підтверджено, що єдиним документом про час настання інвалідності являється висновок МСЕК, який підписує голова та завіряє відтиском печатки.

Відтак, з огляду на те, що ОСОБА_2 разом із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший не було подано передбаченого законом висновку комісії МСЕК про час настання інвалідності відповідного взірця, колегія суддів констатує, що відмова Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області у призначенні позивачу пенсії по втраті годувальника за ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необ'єктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 41, 158-163, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області - задовольнити.

Постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05 квітня 2017 року в справі № 302/1149/16-а - скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення постанови в повному обсязі відкладено - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
І. О. Яворський
Повний текст судового рішення виготовлено 12 червня 2017 року.