Справа № 825/778/17
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2017 року м. Чернігів Справа № 825/778/17

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.

за участі секретаря - Гайдука С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Приватного акціонерного товариства "Артем банк" ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2М.) звернувся до суду з адміністративним позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Приватного акціонерного товариства "Артем Банк" ОСОБА_3 (далі Уповноважена особа) та, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить зобов'язати відповідача включити його до переліку рахунків вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію про нього, як вкладника АТ "Артем Банк" за договором банківського рахунку від 25.10.2016 № ПР/ВNK/210/9 в гривні, за курсом Національного банку України на день початку ліквідації банку, за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на момент укладання договору банківського вкладу, АТ «Артем Банк» ще не було визнано неплатоспроможним, а кошти були внесені на рахунок готівкою через касу банку. У зв'язку з викладеним, вважає, що жодних підстав для проведення перевірки відповідач не мав. А отже не включення позивача до переліку осіб, що мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду є протиправним.

В додаткових поясненнях від 31.05.2017 зауважив, що відповідач в повідомленні про визнання правочину нікчемним не зазначає, яким чином укладення депозитного договору призвело до неплатоспроможності банку, не зазначено які саме пільги (переваги) отримав позивач, уклавши договір банківського рахунку. Щодо твердження, що договір було укладено на період дії обмежень, встановлених рішенням Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків від 15.12.2016 пояснив, що зміст рішення йому не був відомий, а сам правочин укладено між ним і банком 25.10.2016.

Представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, заперечень на позов не надав.

30.05.2017 від представника відповідача надійшло клопотання про передачу справи до Окружного адміністративного суду м. Києва, мотивоване тим, що належним відповідачем по справі має бути Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (працівником якого є Уповноважена особа), повноваження якого поширюються на всю територію України, а тому відповідно до ч. 3 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України справу має бути передано до вказаного вище суду за територіальною підсудністю.

Однак, вказане клопотання суд вважає необґрунтованим, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України чи іншого суб'єкта владних повноважень, повноваження якого поширюються на всю територію України, крім випадків, передбачених цим Кодексом, адміністративні справи з приводу оскарження рішень Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері державних закупівель, адміністративні справи, відповідачем у яких є закордонне дипломатичне чи консульське представництво України, його посадова чи службова особа, а також адміністративні справи про анулювання реєстраційного свідоцтва політичної партії, про заборону (примусовий розпуск, ліквідацію) політичної партії вирішуються окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 просить зобовязати відповідача включити його до переліку рахунків вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію про нього, як вкладника АТ "Артем Банк", а не оскаржує будь-які його нормативно-правові акти, суд вважає, що справа підсудна ОСОБА_1 окружному адміністративному суду на підставі ч. 2 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов має бути задоволений, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що 25.10.2016 між АТ "Артем Банк" та ОСОБА_2 укладено договір банківського рахунку № ПР/BNK210/9 в доларах США (рахунок № 0801.840), за умовами якого банк зобовязується приймати та зараховувати грошові кошти, що надходять клієнту, для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов цього договору та вимог законодавства України (а.с. 9-11).

Відповідно до довідки АТ «Артем Банк» від 16.11.2016 № 210-43, ОСОБА_2 вніс кошти на рахунок в готівковій формі через касу відділення банку в сумі 7000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16.11.2016 складає 182 082,33 грн. (а.с. 13).

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.11.2016 № 2447 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Артем-Банк», яку запроваджено з 16.11.2016 по 15.12.2016 та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Артем-Банк» (а.с. 30).

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 05.12.2016 № 492-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Артем-Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.12.2016 № 2857 та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Артем-Банк» з 16.12.2016 по 15.12.2018, та призначено ОСОБА_3 Уповноваженою особою на ліквідацію банку на 2 роки (а.с. 31, 32).

Звернувшись у відділення банку-агенту Фонду на здійснення виплат гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами банку позивач отримав інформацію щодо не включення його до списку осіб, яким здійснюються виплати, внаслідок чого ним було направлено заяву до Фонду, в якій він просив надати пояснення з цього приводу.

Листом від 18.01.2017 № 77 Уповноважена особа Фонду повідомила позивача, що операція щодо розміщення ним вкладу підпала під критерії обов'язкової перевірки, встановлені пп.1.4 та пп.1.5 п.1 розділу ІІ «Порядку застосування (введення/зняття) тимчасового обмеження здійснення виплат відшкодування гарантованої суми коштів за вкладами вкладників неплатоспроможних банків», про результати якої позивача буде повідомлено письмово (а.с. 12).

01.06.2017 Уповноваженою особою на імя ОСОБА_4 було надіслано повідомлення № 1603 про визнання нікчемним правочину щодо оформлення документів та внесенню записів до АБС банку про операції щодо внесення позивачем готівкових коштів на поповнення власного поточного рахунку № 0801.840 без фактичного їх внесення. У вказаному повідомленні зазначено, що виявлено обставини, які вказують на те, що внесення записів до АБС Банку про банківські операції щодо внесення готівкових коштів у розмірі 5000,00 доларів США та 2000,00 доларів США через касу відділення банку на рахунок № 0801.840, а також виготовлення розрахунково - касових документів щодо такого внесення здійснено: без фактичного внесення готівкових коштів через касу відділення банку №210; в період дії. обмежень, встановлених для АТ «Артем-Банк» рішенням Комітету з питань нагляду та .регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем від 09.08.2016 № 834 «Про обмеження здійснення окремих видів здійснюваних Публічним акціонерним товариством «Артем-Банк» операцій»; з метою надання переваг одних кредиторів над іншими; здійснено з одночасним внесенням до АБС інформації про зняття готівкових коштів фізичними особами, які на дату здійснення операції були віднесені до переліку повязаних із АТ «Артем-Банк» осіб і не мала права на відшкодування вкладу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; між операціями із вкладення та зняття коштів не тривалий проміжок часу (а.с. 36).

Вважаючи дії відповідача щодо не включення його до переліку рахунків вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та не надання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію про нього, як вкладника АТ "Артем Банк", протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд вважає за необхідне зазначити таке.

У постанові від 16.02.2016 по справі № 826/2043/15 Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що, виходячи із системного аналізу ч. 3 ст. 2 Закону України від 14.05.1992 "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 1 Закону України "Про банки і банківську діяльність", п. 6 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"), та враховуючи положення ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Аналогічну правову позицію Верховний Суд України висловив у постанові від 15.06.2016 у справі № 826/20410/14.

У відповідності до абзацу другого ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Суд вважає за необхідне відступити від правових позицій, викладених у зазначених постановах Верховного Суду України, з огляду на таке.

У відповідності до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 № 2343-XII - ліквідація - припинення діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом, з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів шляхом продажу його майна.

Однак, згідно абзацу другого ч. 2 ст. 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дія цього Закону не поширюється на банки.

Питання неплатоспроможності та/або ліквідації банків вирішуються в порядку, визначеному законами України від 07.12.2000 № 2121 "Про банки і банківську діяльність" та "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відтак, на думку суду, застосування до спірних правовідносин Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", всупереч висновку Верховного Суду України, є помилковим.

В свою чергу, з аналізу змісту статей 1, 4, 6 Закону України від 23.02.2012 № 4452 "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вбачається, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб шляхом здійснення повноважень, делегованих державою, щодо гарантування повернення вкладнику внеску у розмірі 200 000,00 грн.

Учасниками цих правовідносин, що є предметом спору, є виключно позивач та відповідач, і саме між ними виникають відповідні права та обовязки без залучення банкуборжника та без вирішення питання про відшкодування коштів від імені сторони правочину, на відміну від акцептованих вимог кредиторів.

Юридичний факт неплатоспроможності банку у даній категорії справ є лише підставою для виникнення правовідносин.

Таким чином, обсяг та зміст конкретних обставин цієї справи та їх нормативне регулювання дають підстави вважати, що невключення рахунку зацікавленої особи до переліку рахунків, за яким вона зможе отримати відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, а також незгода з рішенням уповноваженої особи Фонду про віднесення правочину до переліку нікчемних, підстави визнання яких встановлені законом, спричиняють публічно-правовий спір, повязаний зі здійсненням владних управлінських функцій, що підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

Правовідносини, які складаються між зацікавленими особами та уповноваженою особою Фонду з приводу зазначених та подібних їм обставин, є публічними, за яких уповноважена особа на підставі регулятивного акта реалізує владні управлінські повноваження (функції), однією з яких, зокрема, і є її обовязок прийняти рішення про визнання правочину (договору) нікчемним на підставі закону.

Відтак, суд приходить до висновку, що дана категорія справ повинна розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі Закон в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ч.1 ст.26 цього Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Згідно частин 1, 2, 3, 6 ст. 27 Закону уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до ч. 3 ст. 26 цього Закону.

Пунктами 2, 3 Розділу IV Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14 (далі - Положення в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення. Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях. Загальний Реєстр на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора-розпорядника та відбитком печатки Фонду, на електронних носіях - на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Згідно з ч. 5 ст. 27 Закону протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

З аналізу викладених норм слідує, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає декілька етапів, а саме: складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру та його затвердження.

Водночас, відповідно до ч. 2 та п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.05.2016 № 826 затверджено Порядок виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення (далі Порядок № 826).

Відповідно до п.2 розділу І Порядку № 826 протягом дії тимчасової адміністрації Уповноважена особа Фонду зобовязана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Як встановлено п.1 та п.2 розділу ІІ Порядку № 826 протягом трьох робочих днів з дати запровадження Фондом тимчасової адміністрації Уповноважена особа Фонду розпочинає перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними. Уповноважена особа Фонду забезпечує ефективний та ґрунтовний аналіз всіх документів, повязаних із вчиненням правочинів (укладенням договорів), а також проведення неупередженого дослідження наявних доказів, які мають підтвердити правомірність або неправомірність їх вчинення (укладення).

Уповноважена особа Фонду своїм розпорядчим документом створює комісію для здійснення перевірки документів, повязаних із вчиненням правочинів (укладенням договорів), метою якої є виявлення фактів нікчемності таких правочинів (укладених договорів), виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій зі сторони працівників банку або інших осіб стосовно банку (далі - Комісія) (п.3 розділу ІІ Порядку № 826).

Перевірка правочинів (договорів) на предмет нікчемності проводиться Комісією у період здійснення Фондом тимчасової адміністрації банку.

Таким чином, перевірка правочинів проводиться до прийняття рішення про початок процедури ліквідації банку. У разі необхідності проведення перевірки протягом процедури ліквідації банку така перевірка повинна бути завершена не пізніше шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку. За рішенням виконавчої дирекції Фонду перевірку може бути продовжено, але не більше, ніж на шість місяців.

При цьому, п.6 розділу ІІ Порядку визначено, що обов'язково підлягають перевірці правочини (договори), вчинені (укладені) після прийняття постанови Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемних та/або запровадження обмежень, які відповідають одному з таких критеріїв: вчинені (укладені) в порушення обмежень, встановлених Національним банком України; вчинені (укладені) шляхом перерахування коштів з рахунків юридичних осіб на рахунки фізичних осіб; вчинені (укладені) на користь третьої особи; призначенням платежу за якими було надання фінансової допомоги, повернення фінансової допомоги, надання позики, повернення позики, дарування, виконання угоди про поділ майна. Про всі випадки виявлення операцій з таким призначенням платежу Уповноважена особа Фонду повідомляє контролюючі органи не пізніше десяти робочих днів з дня виявлення таких операцій; вчинені (укладені) без фактичного внесення/отримання готівкових грошових коштів через касу банку; вчинені (укладені) без очевидної законної мети або за відсутності очевидного економічного сенсу.

Тобто, у розумінні положень Порядку № 826 договір банківського рахунку від 25.10.2016 № ПР/BNK/210/9 не можна вважати таким, що підпадає під перелік договорів, перевірка яких здійснюється обов'язково, оскільки він укладений до прийняття рішення про запровадження тимчасової адміністрації, тобто до 16.11.2016.

При цьому, слід також врахувати позицію Європейського суду з прав людини, викладену в п.50 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України, в якому ЄСПЛ зокрема зазначив, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

У розумінні ст. 177 Цивільного кодексу України грошові кошти позивача є обєктом його майнових прав, відтак, ці права відповідно до вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, практики ЄСПЛ та ст. 41 Конституції України є непорушними до тих пір, доки, на думку суду, не буде досягнуто справедливого балансу між порушенням таких прав та суспільним інтересом.

В той же час, відповідачем належними та допустимими доказами не доведено існування вказаного балансу та відсутність майнових прав позивача на кошти, що є предметом даного спору, оскільки, матеріали справи містять докази внесення коштів на рахунок позивача у готівковій формі (довідка від 16.11.2016 №210-43), що на думку суду, є беззаперечним доказом реальності укладеного правочину.

Жодних підстав визначених ст. 38 Закону, внаслідок яких правочин позивача з АТ «Артем Банк» можна вважати нікчемним, суд не вбачає, доказів наявності таких підстав суду не надано. А отже, відсутні і будь-які підстави для відмови у відшкодуванні позивачу коштів, внаслідок чого у відповідача наявний обов'язок щодо включення позивача до переліку рахунків вкладників АТ «Артем Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Одночасно, суд враховує, що рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею, що виключає наявність обізнаності позивача та інших осіб, які є вкладниками банку, щодо віднесення банку до категорії проблемних.

Крім цього, судом враховано ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Отже, для застосування санкцій, передбачених ст. 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Відповідачем не надано доказів, які б свідчили, що договір банківського рахунку, укладений між АТ "Артем Банк" та позивачем є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави. Крім того, в силу положень ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом. Проте, відповідного судового рішення про визнання недійсним вищевказаного договору, матеріали справи не містять.

Вищевказана правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 02.02.2017 по справі № 826/14046/15 (№ в ЄДРСР 64564399), від 02.02.2017 по справі № 826/6966/15 (№ в ЄДРСР 64564294), від 01.02.2017 по справі № 826/1196/15 (№ в ЄДРСР 64506199) та від 01.02.2017 по справі № 826/1196/15 (№ в ЄДРСР 64506198).

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що станом на момент розгляду справи, вказане в сукупності дає обґрунтовані підстави дійти висновку про протиправну бездіяльність Уповноваженої особи та наміри подальшого ухилення від встановлених законодавством обов'язків з метою затягування часу.

Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки відповідачем жодних пояснень, заперечень по суті предмету позову не надано, також відсутні підстави вважати необґрунтованими вимоги позивача, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_2 слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач відмовився від частини позовних вимог, йому мають бути відшкодовані судові витрати в сумі 640,00 грн.

Керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Артем Банк" ОСОБА_3 включити ОСОБА_2 до переліку рахунків вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію про ОСОБА_2, як вкладника АТ "Артем Банк" за договором банківського рахунку від 25.10.2016 № ПР/ВNK/210/9 в гривні, за курсом Національного банку України на день початку ліквідації банку, за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Артем Банк" ОСОБА_3 (вул. Січових Стрільців, 103, м. Київ, 04050) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя С.В. Бородавкіна