Справа № 810/1225/17
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2017-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/1225/17

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2017 року № 810/1225/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс" до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про стягнення пені з Державного бюджету України,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю “Васт-Транс” (далі також – позивач або ТОВ “Васт-Транс”) з позовом до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі також – відповідач-1 або Києво-Святошинська ОДПІ), Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області (далі також – відповідач-2 або Головне управління Казначейства) про стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Васт-Транс” пені на рівні 120 % облікової ставки Національного банку України у загальному розмірі 8522,38 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.05.2017 визнано поважними причини пропуску ТОВ "Васт-Транс" строку на звернення до суду з позовом про стягнення пені за період з 04.05.2012 по 10.06.2013 у розмірі 4289,79 грн.

У зв’язку з протиправною бездіяльністю контролюючого органу, яка полягала у невчиненні дій щодо повернення вказаної суми ПДВ з бюджету, товариство звернулось до суду.

Як зазначив позивач у позовній заяві, згідно мотивувальної частини постанови Київського окружного адміністративного суду від 30.09.2016 у справі №810/1958/16 з урахуванням приписів п.200.12 та 200.13 ст. 200 ПК України, положень пп. 8 та 9 Порядку взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 № 39, суд дійшов висновку про те, що останнім днем, коли відповідачі були зобов’язані завершити вчинення відповідних дій та виплатити позивачу бюджетне відшкодування ПДВ за лютий 2012 року є 03.05.2012. У свою чергу, право на нарахування пені у позивача виникає з наступного дня, тобто з 04.05.2012.

Позивач зазначив, що право на нарахування пені виникло з 04.05.2012, а погашення бюджетної заборгованості відбулось 28.03.2017.

З урахуванням викладеного, позивач, посилаючись на положення пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України, просить стягнути пеню за час затримки відшкодування ПДВ за лютий 2012 року у частині періодів затримки, що не охоплена попереднім рішенням суду у справі №810/1958/16, тобто, з дня, коли виникло право на нарахування пені - з 04.05.2012 по 10.06.2013, а також з 03.09.2016 по 28.03.2017, тобто, по дату фактичного зарахування коштів внаслідок бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2012 року.

Також позивач звернув увагу, що не може нести будь-які негативні наслідки у разі прорахунків у діяльності окремих державних органів чи посадових осіб, оскільки виконав усі вимоги для отримання бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Відповідач-1 позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Враховуючи зазначене, на думку відповідача-1 сума пені стягнута за рішенням суду на користь ТОВ “Васт-Транс” у повній мірі виконала свою компенсаторну функцію, пов’язану з наданням платнику податків гарантії від знецінення коштів та її стягнення фактично є притягненням до відповідальності держави за несвоєчасне повернення суми бюджетного відшкодування.

Отже, як вказав у письмових запереченнях проти позову відповідач-1, повторне стягнення з держави суми пені по даній справі означатиме притягнення держави до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення, що суперечить положенням статті 61 Конституції України.

Враховуючи вищевикладене, відповідач-2 вказав, що Головне управління Казначейства здійснює бюджетне відшкодування податку на додану вартість за наявності відповідних документів у терміни, визначені законодавством, відповідно, жодних порушень чинного законодавства України Головним управлінням Казначейства не було допущено. Орган ДФС, а саме Києво-Святошинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Київській області несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі висновку та узагальненої інформації до органу Казначейства для виконання.

Відповідач-2 звернув увагу, що роль органів Державної казначейської служби України зводиться лише до здійснення контролю за бюджетними повноваженнями при зарахуванні надходжень, прийнятті зобов’язань, проведенні платежів та веденні обліку всіх надходжень, що належать Державному бюджету України.

У судове засідання, призначене на 22.05.2017, з’явився представник позивача та представник Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

Відповідач-2 у судове засідання 22.05.2017 не з’явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Разом з цим, як вбачається з письмових заперечень на адміністративний позов відповідача-2 від 26.05.2017 №12-13/810/1225/17, які подані через канцелярію суду 26.05.2017, відповідач-2 просить суд слухати справу у подальшому без участі представника Головного управління Казначейства.

У судовому засіданні по справі 22.05.2017 представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача-1 у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні по справі 22.05.2017 подав письмове клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача-1 проти можливості здійснити подальший розгляд справи у порядку письмово провадження не заперечував.

Згідно з частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Протокольною ухвалою суду від 22.05.2017 постановлено здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач взятий на облік в якості платника податків 25.03.1999 за №885, що підтверджується довідкою про взяття на облік платника податків №335 від 23.05.2012 (а.с.76), а відповідно до свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість №13831221 Серії НВ №052367 від 06.04.1999 позивач зареєстрований в якості платника податку на додану вартість (а.с.75).

Отримання відповідачем - 1 податкової декларації підтверджується відтиском штемпеля ДПІ у Києво-Святошинському районі на титульному аркуші податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2012 року.

З вказаною податковою декларацією позивачем було також подано, зокрема, розрахунок суми бюджетного відшкодування (додаток 3 до податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2012 року) (а.с.111) та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування (додаток 4 до податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2012 року) (а.с.112).

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 30.09.2016 у справі №810/1958/16, яка набрала законної сили 02.03.2017, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс" до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, Головного управління Державної казначейської служби у Київській області про зобов’язання вчинити певні дії та стягнення пені з Державного бюджету України задоволений у повному обсязі.

За правилами частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається зі змісту позовних вимог позивача по даній справі, позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ “Васт-Транс” пеню на рівні 120 % облікової ставки Національного банку України у загальному розмірі 8522,38 грн., з яких пеня за період з 04.05.2012 по 10.06.2013 складає 4289,79 грн., а також пеня за період з 03.09.2016 по 28.03.2017 - 4232,59 грн., що підтверджується розрахунками пені на рівні 120 % облікової ставки Національного банку України (а.с.53).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з такого.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції станом на момент подачі податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2012 року) бюджетне відшкодування – це відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків закріплено у статті 200 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин).

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пунктів 200.2 та 200.3 статті 200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

За приписами пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

До декларації додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування, а також оригінали митних декларацій (примірників декларанта), що підтверджують вивезення товарів (супутніх послуг) за межі митної території України (пункт 200.8 статті 200 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 200.10 статті 200 Податкового кодексу України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

При цьому, за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки (пункт 200.11 статті 200 Податкового кодексу України).

У силу положень пункту 200.12 статті 200 Податкового кодексу України орган державної податкової служби зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

У свою чергу орган, на підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган Державного казначейства України видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби (пункт 200.13 статті 200 Податкового кодексу України).

З системного аналізу викладених положень слідує, що у разі виконання платником податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування, передбачених пунктами 200.7 та 200.8 статті 200 Податкового кодексу України вимог, та підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування органом державної податкової служби за результатами проведення камеральної чи документальної позапланової виїзної перевірки, цей орган зобов’язаний у п’ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Протягом п’яти операційних днів після отримання зазначеного висновку орган Державного казначейства України повинен видати платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку.

Отже, зарахування відповідних коштів на рахунок позивача у банку мало бути проведено не пізніше 03.05.2012.

Відповідно до п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України суми податку не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 % облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Оскільки зазначену вище суму ПДВ відповідачами у строки, встановлені пунктом 200.13 статті 200 Податкового кодексу України не відшкодовано, позивач набув право на нарахування пені у порядку, встановленому пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України.

При цьому, неподання податковим органом після закінчення перевірки до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення у зв’язку з цим заборгованості бюджету з ПДВ, не позбавляє платника податку права пред’явити вимоги про стягнення зазначеної пені.

Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 03.06.2014 № 21-131а14.

Судом встановлено, що як вбачається зі змісту судового рішення по справі №810/1958/16, у ТОВ “Васт-Транс” виникло право на нарахування пені з наступного дня, коли відповідачі зобов’язані були завершити вчинення відповідних дій та виплатити позивачу бюджетне відшкодування, тобто з 04.05.2012.

З урахуванням того, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 30.09.2016 у справі №810/1958/16 на користь ТОВ “Васт-Транс” вже було стягнуто пеню за період з 11.06.2013 по 02.09.2016, позивач має право на нарахування пені за період з 04.05.2012 по 10.06.2013, що становить 403 дні, а також за період з 03.09.2016 по 28.03.2017, що відповідно становить 207 днів, тобто за весь період, не охоплений рішенням суду у справі №810/1958/16.

Позивачем надано до суду розрахунки сум пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України за заявлені позивачем періоди з 04.05.2012 по 10.06.2013, а також з 03.09.2016 по 28.03.2017 (а.с.53), з якого вбачається, що загальна сума пені за порушення строків перерахування суми бюджетного відшкодування, яку позивач просить стягнути за вказаний період, складає 8522,39 грн.

При цьому суд зазначає, що розрахунок пені здійснений позивачем з урахуванням змін ставок Національного банку України за періоди з 04.05.2012 по 10.06.2013, а також з 03.09.2016 по 28.03.2017.

Суд акцентує увагу на тому, що положення пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України передбачають обрахунок розміру пені виходячи із облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку дії такої облікової ставки. Право на нарахування пені виникає за кожен день прострочення відшкодування включаючи день погашення, у зв'язку із чим моментом виникнення пені є кожен день прострочення.

Аналогічний правовий висновок викладений в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.07.2016 у справі №825/1402/15-а (реєстраційний номер в ЄДРСР - 59081899).

Отже, при розрахунку пені за порушення строків перерахування суми бюджетного відшкодування підлягає застосуванню облікова ставка Національного банку України, чинна на момент виникнення пені за кожен день прострочення бюджетного відшкодування, включаючи день погашення.

За розрахунками позивача сума пені за періоди з 04.05.2012 по 10.06.2013 та з 03.09.2016 по 28.03.2017 становить 8522,38 грн.

Судом було здійснено перерахунок суми пені та встановлено, що у період з 04.05.2012 (дата, з якої у позивача виникло право на нарахування пені) по 10.06.2013 діяли різні ставки Національного банку України, зокрема:

- з 04.05.2012 по 09.06.2013 – 7,5%, згідно постанови Правління Національного банку України від 21.03.2012 № 102 "Про регулювання грошово-кредитного ринку";

- з 10.06.2013 по 10.06.2013 – 7%, згідно постанови Правління Національного банку України від 06.06.2013 № 209 "Про регулювання грошово-кредитного ринку".

Строки дії облікових ставок НБУ з 04.05.2012 по 31.12.2012 становить 242 дні, з 01.01.2013 по 09.06.2013 – 160 днів, з 10.06.2013 по 10.06.2013 – 1 день.

З огляду на вищевказане розмір пені за прострочення виплати бюджетного відшкодування згідно податкової декларації з ПДВ за лютий 2012 року за період з 04.05.2012 по 10.06.2013 становить 4314,88 грн., що підтверджується наступним розрахунком:

Також, судом встановлено, що у період з 03.09.2016 по 28.03.2017 (дата фактичного зарахування відповідних коштів на рахунок позивача) діяли різні ставки Національного банку України, зокрема:

- з 03.09.2016 по 15.09.2016 – 15,5%, згідно рішення Правління Національного банку України 28 липня 2016 року №172-рш "Про розмір облікової ставки Національного банку України";

- з 16.09.2016 по 27.10.2016 – 15%, згідно рішення Правління Національного банку України від 15 вересня 2016 року № 277-рш " Про розмір облікової ставки Національного банку України";

- з 28.10.2016 по 31.12.2016 – 14% згідно рішення Правління Національного банку України від 27 жовтня 2016 року №372-рш "Про розмір облікової ставки Національного банку України " та рішення від 08 грудня 2016 року №475-рш, якою залишено облікову ставку на рівні 14%;

- з 01.01.2017 по 28.03.2017 – 14% згідно рішення Правління Національного банку України від 08 грудня 2016 року №475-рш "Про розмір облікової ставки Національного банку України ", рішення від 26 січня 2017 року №49-рш та рішення від 02 березня 2017 року № 110-рш, якими залишено облікову ставку на рівні 14%.

Суд зазначає, що строки дії облікових ставок НБУ з 03.09.2016 по 15.09.2016 складають 13 днів, з 16.09.2016 по 27.10.2016 – 42 дні, з 28.10.2016 по 31.12.2016 – 65 днів, з 01.01.2017 по 28.03.2017 – 87 днів.

З огляду на вищевказане розмір пені за прострочення виплати бюджетного відшкодування згідно податкової декларації з ПДВ за лютий 2012 року за період з 03.09.2016 по 28.03.2017 становить 4225,79 грн., що підтверджується наступним розрахунком:

Тобто загальний розмір пені за прострочення бюджетного відшкодування по декларації з податку на додану вартість за лютий 2012 року, яка підлягає стягненню на користь ТОВ “Васт-Транс”, становить 8540,67 грн. (4314,88 грн. + 4225,79 грн.).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені за заявлений період (а.с.53), судом встановлено його помилковість, оскільки, позивачем невірно обраховано загальну кількість календарних днів у період з 04.05.2012 по 10.06.2013, а також при розрахунку розміру пені як за періоди з 04.05.2012 по 10.06.2013, так і з 03.09.2016 по 28.03.2017 позивач проводив розрахунки виходячи із 365 календарних днів як для 2012 та 2013 року, так і для 2016 та 2017 років, не врахувавши, що 2012 та 2016 роки налічують по 366 календарних днів.

Натомість, звертаючись до суду позивач просив стягнути на його користь суму пені у розмірі 8522,38 грн., тобто на 18,29 грн. менше, ніж розмір пені, розрахований судом.

Суд з звертає увагу, що заперечень щодо розрахунку пені з боку відповідача - 1 не надходило.

Згідно з частиною другою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до частини першої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Частиною третьою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України надано адміністративному суду повноваження на прийняття іншої постанови (не передбаченої переліком частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України), яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод людини і громадянина у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тому, з метою відновлення порушеного права позивача на стягнення пені за час затримки відшкодування ПДВ за лютий 2012 року у порядок та спосіб, передбачений законодавством, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Васт-Транс” пені у сумі 8540,67 грн. за несвоєчасне бюджетне відшкодування податку на додану вартість по податковій декларації з податку на додану вартість за лютий 2012 року.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У той же час, належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача у частині наявності підстав для стягнення пені у сумі 8540,67 грн. за несвоєчасне бюджетне відшкодування податку на додану вартість по податковій декларації з податку на додану вартість за лютий 2012 року відповідачі не надали.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

При цьому, задовольняючи адміністративний позов у частині суд враховує, що бездіяльність відповідача-1, розумних і правових підстав якої судами не встановлено, спричинила затримку у бюджетному відшкодуванні ПДВ, наслідком чого є нарахування пені за кожен день прострочення бюджетного відшкодування.

Суд таку бездіяльність розцінює як свідчення неспроможності виконання відповідачами, зокрема, податковим органом, власних функцій та обов’язків, спрямованих на реалізацію платниками податків передбачених чинними законами та Конституцією України прав, що змушує останніх постійно звертатись до суду за їх захистом.

Крім того, суд вважає, що позивач не може нести будь-які негативні наслідки у разі прорахунків у діяльності окремих державних органів чи посадових осіб, оскільки виконав усі вимоги для отримання бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1600,00 грн. згідно платіжного доручення від 29.03.2017 №6839, оригінал якого міститься у матеріалах справи (а.с. 2).

Враховуючи те, що судом задоволено позовну вимогу майнового характеру про стягнення пені у розмірі 8540,67 грн., сума судового збору, яка підлягає присудженню позивачу становить 1600,00 грн.

Водночас, присуджуючи на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у даній справі, суд зазначає, що саме неподання Києво-Святошинською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області до органу, що здійснює казначейське обслуговування, висновку із зазначенням суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню за лютий 2012 року, спричинило невчасне отримання позивачем суми бюджетного відшкодування, відтак вині Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області у неотриманні такого висновку від податкового органу відсутня, тому на думку суду сума судового збору, сплачена позивачем за вказаним вище платіжним дорученням, повинна бути стягнута саме з податкового органу.

Отже стягненню з відповідача-1 на користь позивача підлягає сума судового збору відповідно до задоволених вимог у розмірі 1600,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.