Справа № 815/5729/16
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/5729/16

Категорія: 8.2.3 Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2016 року по справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

31.10.2016 року ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області звернулось до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ФОП ОСОБА_1, в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість перед бюджетом у розмірі 15 650,04 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що у відповідача перед бюджетом існує заборгованість по єдиному податку. В подальшому, відповідачу була направлена податкова вимога, однак станом на 28.10.2016р. вона не виконана, що стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2016 року (ухваленою в порядку ст.183-2 КАС України) адміністративний позов ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області задоволено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь бюджету заборгованість по єдиному податку в сумі 15640,04 грн. на бюджетний рахунок 0005, бюджетна класифікація 18050400, отримувач УК у м.Одесі / Київський р-н. / 18050400, код ЄДРПОУ отримувача 38016923, банк отримувача ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник позивача ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_2 28.04.2017р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2016р. та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність усіх законних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ФОП ОСОБА_1 зареєстрований та перебуває на обліку в ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області як платник податків.

У відповідача перед бюджетом існує заборгованість по єдиному податку в загальному розмірі 15640,04 грн.

19.08.2015 року, в звязку з несплатою в добровільному порядку єдиного податку, податковий орган виніс та направив на адресу відповідача податкову вимогу №467-23 на суму 10776,00 грн.

Однак, станом на 19.12.2016р. сума заборгованості збільшилася до 15640,04 грн. т відповідачем сплачена так і не була.

Не погоджуюсь з бездіяльністю щодо не сплати заборгованості відповідачем, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно з протиправної бездіяльності підприємства відповідача.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує зі змісту приписів п.п.36.1 - 36.3, 36.5 статті 36 ПК України, податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Пунктом 8.1 ст.8 Закону України «Про платіжні системи і переказ коштів в Україні» №2346 передбачено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Як передбачено п.22.4 ст.22 вказаного Закону, під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Також, пунктом 54.1 ст.54 ПК України закріплено, що окрім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно із п.57.1 ст.57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А відповідно до вимог п.59.1 ст.59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

При цьому, також слід зазначити, що податковий борг, згідно з п. п. 14.1.175 п. 14.1 ст.14 ПК України, - це сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Як видно з положень п.129.6 ст.129 ПКУ, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів (обов'язкових платежів) до бюджету або державного цільового фонду. При цьому, платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Проте, в силу вимог п.129.7 цієї ж статті Кодексу, не вважається порушенням строку перерахування податків, зборів (обов'язкових платежів) з вини банку порушення, вчинене внаслідок регулювання Національним банком України економічних нормативів такого банку, що призводить до нестачі вільного залишку коштів на такому кореспондентському рахунку.

Якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік строку зарахування податків, зборів та інших платежів розпочинається з моменту такого відновлення.

Так, як встановлено судом апеляційної інстанції з матеріалів справи, відповідачу, станом на 19.02.2015р. дійсно було донараховано заборгованість у розмірі 14882,18 грн. по податковій декларації № від 09.02.2015р.

В подальшому, у звязку з несплатою заборгованості, до неї була донарахована пеня, як, в свою чергу, станом на 17.10.2016р. склала 15640,04 грн.

З наявної в матеріалах справи декларації вбачається, що дана заборгованість фактично виникла з несплати суми єдиного податку за 4-й квартал 2014р.

Разом з тим, як встановлено з матеріалів справи судом 2-ї інстанції, відповідачем 19.01.2015р. було реально сплачено цю суму єдиного податку за 4-й квартал 2014р. у розмірі 14882,18 грн. до відділення №1599 ПАТ «КБ «Надра»», що підтверджується квитанцією №к111/j/18.

Також, по справі одночасно встановлено, що 05.06.2015р. виконавчою дирекцією ФГВФО було прийнято рішення №113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра»», відповідно до постанови Правління НБУ від 04.06.2015р. №356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра»».

Таким чином, станом на 12.06.2017р. ПАТ «КБ «Надра»» знаходиться в стані припинення.

Отже, з вказаного вбачається, що оскільки відповідачем було реально сплачено до банку спірну заборгованість, однак, в подальшому, цим банком не було проведено відповідних дій для перерахування таких коштів до бюджету, то, відповідно, посилання позивача про наявність існування у відповідача цієї заборгованості у розмірі 15640,04 грн. (яка виникла з підстав не сплати єдиного податку за 4-й квартал 2014р.) є помилковими.

Відповідно до вимог п.38.1 ст.38 ПК України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Отже, конституційний обов'язок платника зі сплати податків є виконаним з часу подання до обслуговуючого банку платіжного документа на перерахування до бюджетної системи України на відповідний рахунок грошових коштів платника.

При цьому, слід зазначити й про те, що платник не несе відповідальності за дії банківських та кредитних установ, які беруть участь у багатостадійному процесі сплати та перерахування податків до бюджету.

Тобто, за наявності у платника відповідних доказів, що підтверджують виконання усіх передбачених законодавством умов для визнання його добросовісним платником, обов'язок зі сплати відповідної суми податкового зобов'язання слід визнати виконаним, незалежно від фактичного зарахування платежу до бюджетної системи України.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що платіжне доручення по сплаті зобов'язання з єдиного податку було своєчасно подано позивачем на користь банку для перерахування грошей на користь бюджету, але з вини банку зазначене платіжне доручення не було виконано вчасно, а отже рішення контролюючого органу є протиправним та таким, що не відповідає нормам діючого законодавства.

При цьому, одночасно необхідно звернути увагу й на той факт, що аналогічної правової позиції з цього спірного питання дотримується і Вищого адміністративного суду України, зокрема, в своїх ухвалах від 29.09.2014р. №К/800/17917/14, від 21.05.2015р. №К/800/11974/15, від 30.05.2016р. К/800/42932/15.

До того ж, необхідно зазначити, що у відповідності до ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, до того ж, висновки суду не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Таким чином, за вказаних обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи порушено норми процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв'язку із чим, судове рішення окружного суду, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови - про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.195,197,198,202,205,207,254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2016 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Державної податкової інспекції у Київському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

ОСОБА_3