Справа № 821/512/17
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 821/512/17

Категорія: 11.1 Головуючий в 1 інстанції: Кузьменко Н.А.

13 червня 2017 року Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області щодо не нарахування та невиплати при виході у відставку вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою; зобовязати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області нарахувати та виплатити вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що з червня 1987 року до жовтня 2016 року працювала на посаді судді Дніпровського районного суду м. Херсона. Постановою Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року № 1600-VІІІ «Про звільнення суддів» постановлено звільнити позивача з посади судді Дніпровського районного суду м. Херсона, у зв'язку з поданням заяви про відставку. Наказом від 03 жовтня 2016 року №104-ос, виданого на підставі постанови Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року № 1600-VІІІ «Про звільнення суддів», позивача звільнено з посади судді Дніпровського районного суду м. Херсона 03 жовтня 2016 року у зв'язку з поданням заяви про відставку. Однак, на день звільнення позивачу не було виплачено вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за посадою.

На звернення до ДСА України щодо виплати вихідної допомоги листом від 09 листопада 2016 року № P1358-16-1475/16 ОСОБА_4 у виплаті вихідної допомоги у зв'язку з відставкою було відмовлено, з посиланням на відсутність правових підстав для нарахування та виплати заявлених сум.

На думку позивача, відмова відповідача у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги у зв'язку з відставкою, суперечить чинному законодавству, є протиправною та порушує права позивача.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняття нової постанови про задоволення позову.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст.197 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_4 з червня 1987 року по жовтень 2016 року працювала на посаді судді Дніпровського районного суду м. Херсона.

Постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 22.09.2016 року № 1600-VIII ОСОБА_4 звільнено у зв'язку з поданням заяви про відставку (постанова оприлюднена 03.10.2016 року на офіційному веб-сайті Верховної Ради України).

Наказом Херсонського окружного адміністративного суду від 03.10.2016 року №104-ос ОСОБА_4 на підставі постанови Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року № 1600-VIII звільнено з посади судді Дніпровського районного суду міста Херсона.

Відповідно до розрахунку стажу роботи судді, який дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугою років та додаткової відпустки від 03.10.2016 року № 709-к, стаж ОСОБА_4 станом на 03.10.2016 року складає 29 років 03 місяці 11 днів.

01.11.2016 року ОСОБА_4 звернулась в ДСА України із заявою щодо виплати вихідної допомоги, у задоволенні якої ДСА України своїм листом від 09.11.2016 року № Р1358-1475/16 відмовило.

Вирішуючи справу та відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на час звільнення ОСОБА_4 з посади судді та відрахування її зі штату Дніпровського районного суду м. Херсона, набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI в редакції від 01 квітня 2014 року, в якому відповідно до Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166-VII виключено статтю 136, яка передбачала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 із Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Конституційним Судом України не приймалося, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Згідно статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI (в редакції, яка діяла на час прийняття Постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 22.09.2016 № 1600-VIII) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI в редакції, яка діяла до 01 квітня 2014 року судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Однак, Законом України від 27.03.2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» стаття 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI виключена.

Зазначена норма статті також не діяла і на момент виходу позивача у відставку, згідно з постановою Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року № 1600-VІІІ «Про звільнення суддів».

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 із Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Конституційним Судом України не приймалося.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, на час звільнення позивача виплата вихідної допомоги не передбачалась чинним законодавством України, оскільки в даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (22 вересня 2016 року).

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення правових норм при винесені рішення, що оскаржується.

Суд першої інстанції вірно встановив, що звільнення позивача відбулось відповідно до постанови Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року № 1600-VIII, прийнятої на той момент, коли правила Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виплату одноразової вихідної допомоги у звязку із таким звільненням не передбачали, а отже розрахунок позивача без урахування вказаних сум здійснено у відповідності чинного на той момент законодавства.

За огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Разом з цим, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачем фактично ставиться питання щодо протиправності невиплати вихідної допомоги у звязку із відставкою на підставі відмови у проведенні таких виплат Державною судовою адміністрацією України.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що у позові вимоги позивача щодо визнання вказаної відмови протиправною та зобовязання Державної судової адміністрації України вчинити певні дії не викладені.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 52 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні адміністративного позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Під час розгляду справи суд першої інстанції не врахував, що в даній справі позивач звернувся до неналежного відповідача та не допустив його заміну, що призвело до порушення ним норм процесуального законодавства.

Разом з тим, слід зауважити, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості допустити заміну неналежного відповідача під час апеляційного розгляду справи з огляду на вирішення судом першої інстанції спору саме відносно Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 КАС України апеляційний розгляд здійснюється за правилами розгляду справи судом першої інстанції з урахуванням особливостей встановлених главою 1 розділу IV КАС України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки ст. 52 КАС України, як наслідок заміни неналежного відповідача чи залучення належного відповідача у якості другого відповідача, передбачає розгляд справи спочатку, апеляційний суд позбавлений такої процесуальної можливості як заміна неналежної сторони.

Головною особливістю є те, що апеляційна інстанція не розглядає справу з початку, а переглядає рішення суду першої інстанції, тобто, коли публічно-правовий спір вже вирішено.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскільки недотримання вказаних процесуальних норм не привело до неправильного вирішення справи по суті, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Л.П. Шеметенко

Суддя: В.О. Потапчук

Суддя: Г.В. Семенюк