Справа № 180/2027/16-а
Суддя: Нанічкіна Н. М.
Дата ухвалення: 2017-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2017 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Нанічкіної Н.М.

з секретарем Ганоченко Л.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нікопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними, рішення недійсним та про зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Марганець (далі УПФУ в м.Марганець), в якому просив визнати дії Управління щодо включення в розрахунок його пенсії сум доходу за 2001-2003 роки та за червень-вересень 2009 року неправомірними, а розпорядження відповідача від 07.04.2016 року № 134645 недійсним, та зобовязати УПФУ у м.Марганець вказані суми виключити з розрахунку заробітної плати для пенсії та провести перерахунок йому пенсії з 10.05.2016 року без включення в розрахунок пенсії сум доходу за 2001-2003 роки та за червень-вересень 2009 року.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є інвалідом ІІІ групи загального захворювання з 23.06.2009 року. Протоколом від 09.11.2009 року Управлінням Пенсійного фонду України в м.Марганець йому призначено пенсію по інвалідності. З 01.01.2001 року по 01.10.2009 року він був зареєстрований як фізична особа підприємець на єдиному податку, сплачував до бюджету єдиний податок, з якого 42% органи Державного казначейства України перераховували до ПФУ. Після припинення підприємницької діяльності він 16.03.2010 року звернувся до УПФУ з заявою про призначення йому пенсії за віком, з якої нараховується пенсія по інвалідності, додавши до заяви всі необхідні документи. Розпорядженням № 134645 від 13.07.2010 року УПФУ призначило йому пенсію за віком, з якої визначається пенсія по інвалідності, з 01.04.2010 року як непрацюючому інваліду на підставі ч.2 ст.33 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Розпорядженням № 134645 від 07.04.2016 року УПФУ провело йому черговий перерахунок пенсії. При ознайомленні 05.05.2016 року з цим розпорядженням він виявив, що в матеріалах його пенсійної справи знаходяться копії індивідуальних відомостей про застраховану особу форми «ІНДАНІ-СПД», датовані 14.09.2009 року, за 2001, 2002 і 2003 роки, відповідно до яких його заробітна плата (доход) з якої сплачені страхові внески і яка використовується для обчислення пенсії за звітній період складає 78 грн. 75 коп. щомісячно. Ці суми УПФУ включило до заробітної плати, з якої була нарахована пенсія. Крім того, в заробіток для пенсії УПФУ незаконно включило червень-вересень 2009 року: червень 625 грн., липень-вересень по 630 грн. щомісячно.

Віднесення до його страхового стажу місяців червень, липень, серпень, вересень 2009 року суперечить п.2 ч.1 ст.45 Закону № 1058. Адже пенсія йому призначена з 23.06.2009 року, а період з 23.06.2009 до 30.09.2009 року УПФУ в м.Марганець зобовязано було вказати не як період підприємницької діяльності, а як час знаходження на ІІІ групі інвалідності від загального захворювання, що передбачено ч.2 ст.24 Закону № 1058.

Неправомірні дії відповідача призвели як до зниження коефіцієнта його заробітної плати, так і до зниження розміру його пенсії. У звязку з цим у розпорядженні УПФУ від 07.04.2016 р. № 134645 про черговий перерахунок пенсії розмір його пенсії вказаний не вірно, а тому розпорядження № 134645 підлягає визнанню недійсним.

Представник відповідача позов не визнав і надав заперечення, в якому зазначив, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, і просив відмовити у задоволенні позову в оскільки ОСОБА_1 з 21.04.1997 року перебував на обліку як фізична особа підприємець, і в період з 01.01.2001 по 30.09.2009 року сплачував єдиний податок, що підтверджено звітом позивача по формі «Індані-СПД» за його особистим підписом, в яких вже вказані обчислені суми заробітної плати з фактично сплаченого єдиного податку по формулі згідно п.3 ст.40 Закону № 1058-ІV. Згідно п.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, у тому числі за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується даними персоніфікованого обліку за інформацією відділу персоніфікованого обліку Пенсійного фонду. Тому при призначенні пенсії по інвалідності період з січня 2001 року по вересень 2009 року (період здійснення підприємницької діяльності) було зараховано до загального страхового стажу згідно п.2 ст.24 Закону № 1058-ІV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а саме індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 (форма ОК-5).

Крім того, згідно абз.1 п.1 ст.40 Закону № 1058-ІV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 6 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв та за весь період страхового стажу, починаючи з 01 липня 2000 року. Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 01 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу, починаючи з 01 липня 2000 року - даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

На момент призначення пенсії в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 на ОСОБА_1 є дані про сплату страхових внесків з січня 2001 року по вересень 2009 року.

Отже, до заробітку за період здійснення позивачем підприємницької діяльності за період червень-вересень 2009 року внесено суми, які розраховані згідно ст.24, п.3 ст.40 Закону № 1058-ІV та відображені в індивідуальних відомостях про застраховану особу на імя ОСОБА_1 форми ОК-5, тобто зараховані суми заробітку з урахуванням фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць згідно особистих звітів позивача по формі «ІНДАНІ-СПД».

Таким чином, вилучити будь-які суми із заробітної плати позивача за період підприємницької діяльності з 01.01.2001 року по 30.09.2009 року неможливо, так як це суперечить чинному законодавству (зараховано до страхового стажу (ст.24 Закону № 1058-ІV) зараховано і до заробітку (ст.40 Закону № 1058-ІV).

Також, період 2001-2003 роки, який оскаржує позивач, вже оскаржувався ним в судовому порядку, а тому згідно п.4 ч.1 ст.157 КАС України, провадження у справі має бути закрито.

Ухвалою Марганецького міського суду від 29 травня 2017 року замінено відповідача у справі Управління Пенсійного фонду України в м.Марганці Дніпропетровської області, його правонаступником Нікопольським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Відповідно до вимог ч.6 ст.128 КАС України, справа розглянута в порядку письмового провадження.

Суд, вирішуючи спір між сторонами, виходить з наступного.

Згідно ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п.1 частини 1 статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Стаття 71 КАС України передбачає обовязок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Розглянувши подані документи та матеріали, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

1. Щодо зарахування періоду з 23.06.2009 до 30.09.2009 року як часу знаходження на ІІІ групі інвалідності від загального захворювання відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 лютого 2016 року, постановленою по справі № 180/1705/14-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Марганець Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії зазначено, що судами першої та апеляційної інстанцій правильно встановлено наступні факти:

Позивачу, починаючи з 02.11.2009 року призначена пенсія по інвалідності, як інваліду ІІІ групи у розмірі 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 Закону № 1058-ІV, оскільки на час звернення за призначенням пенсії, ОСОБА_1 належав до категорії зайнятих осіб та здійснював підприємницьку діяльність.

До страхового стажу позивача було зараховано час перебування на інвалідності з 01.10.2009 року по 12.09.2018 року.

15.03.2010 року позивач припинив підприємницьку діяльність та 16 березня звернувся до УПФУ з заявою про перерахунок пенсії згідно частини 2 статті 33 Закону № 1058-ІV.

13.07.2010 року позивачу перераховано розмір пенсії по інвалідності, виходячи з розміру пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 Закону № 1058-ІV, однак без урахування часу перебування його на інвалідності.

За змістом статті 24 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV) страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв'язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Далі колегія суддів ВАСУ зазначає, що аналіз норм Закону № 1058-ІV дає підстави колегії суддів для висновку, що законодавець передбачив зарахування до страхового стажу, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності на загальних підставах, період перебування на інвалідності застрахованої особи.

Однак законом не передбачено одночасного зарахування до одного і того ж страхового стажу періодів роботи застрахованої особи і часу перебування такої у цей же період на інвалідності.

Як встановили суди, позивач, перебуваючи на інвалідності, займався підприємницькою діяльністю, яку припинив 15 березня 2010 року та в цей період сплачував страхові внески.

Отже, ОСОБА_1 необхідно зарахувати до страхового стажу період його роботи по 15.03.2010 року на умовах, передбачених статтею 24 Закону № 1058-ІV, при цьому правові підстави для зарахування часу перебування ОСОБА_1 на інвалідності з 16.03.2010 року по 12.09.2018 року відсутні, оскільки станом на час звернення за перерахунком пенсії цей період ще не настав, а інвалідність йому встановлено на час до 30.06.2015 року.

За таких обставин, підстави зарахування позивачу до страхового стажу, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності періоду його перебування на інвалідності відсутні.

Вказані обставини, встановлені судами по справі № 180/1705/14-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Марганець Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, не підлягають доказуванню за правилами ч.1 ст.72 КАС України.

Отже, думка позивача про необхідність зараховувати період з 23.06.2009 року до 30.09.20009 року не як період підприємницької діяльності, а як час знаходження на ІІІ групі інвалідності від загального захворювання, що передбачено ч.2 ст.24 Закону № 1058-ІV, суперечить викладеній в ухвалі ВАСУ позиції.

2. Щодо виключення з розрахунку заробітної плати для пенсії періоду червень-вересень 2009 року з тієї підстави, що пенсія призначена з 23.06.2009 року, а віднесення до його страхового стажу місяців червень, липень, серпень, вересень 2009 року суперечить п.2 ч.1 ст.45 Закону № 1058, суд приходить до такого.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону № 1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

За ч.2 вказаної статті пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

ОСОБА_1 звернувся за призначенням пенсії по інвалідності з 02.11.2009 року.

Як зазначено в рішенні Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03.10.2014 року по справі № 180/1705/14-а, пенсія по інвалідності призначена згідно особистої заяви пенсіонера від 02.11.2009 року та згідно наданих документів, в тому числі довідки МСЕК № 679556 від 13.08.2009 року, відповідно до якої заявнику встановлена ІІІ група інвалідності від загального захворювання з 23.06.2009 року.

Тобто, хоча ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в м.Марганець за призначенням пенсії лише 02.11.2009 року, пенсію по інвалідності йому призначено з для встановлення інвалідності з 23.06.2009 року.

Однак, 13.11.2010 року позивачу на підставі його заяви від 16.03.2010 року, перераховано розмір пенсії по інвалідності, виходячи з розміру пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 Закону № 1058-ІV, без урахування часу перебування його на інвалідності.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в своїй ухвалі від 09 лютого 2016 року, право на виплату пенсії по інвалідності за правилами частини 2 статті 33 Закону № 1058-ІV у ОСОБА_1 виникло з 16.03.2010 року, а тому, визначаючи розмір пенсії, необхідно виходити із страхового стажу, набутого позивачем до настання цієї дати та розрахованого відповідно до вимог статті 24 цього Закону.

Судами по справі № 180/1705/14-а встановлено, що 15.03.2010 року позивач припинив підприємницьку діяльність та 16 березня звернувся до УПФУ з заявою про перерахунок пенсії згідно частини 2 статті 33 Закону № 1058-ІV.

Згідно довідки Марганецької обєднаної державної податкової інспекції від 10.06.2009 року № 6275/10/19-024 про сплату єдиного податку за період з 01.01.2001 року по 31.12.2004 рік, індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 форми «ІНДАНІ-СПД» за 2001, 2002, 2003 роки та індивідуальних відомостях на застраховану особу ОСОБА_1 форми ОК-5 за періоди з 01.01.2004 року по 30.03.2005 року та з 01.05.2005 року по 30.09.2009 рік є суми, з яких сплачувалися страхові внески до Пенсійного фонду України, тому ці періоди зараховані до його загального страхового стажу відповідно до ст.24 Закону № 1058-ІV.

Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії позивача взятий за період 60 місяців з 01.01.1985 року по 31.12.1989 року згідно довідок про заробітну плату від 22.05.2013 року № 1276 та від 30.10.2013 року № 2269, які видані на ВАТ «Уренгойтрубопроводбуд», індивідуальних відомостей про застраховану особу на імя ОСОБА_1 форми «ІНДАНІ-СПД» за 2001, 2002, 2003 роки, та індивідуальних відомостях на застраховану особу ОСОБА_1 форми ОК-5 за період з 01.01.2004 року по 30.03.2005 року та з 01.05.2005 року по 30.09.2009 року. Загальна кількість місяців для розрахунку заробітку для обчислення пенсії складає 164 місяці.

Вказані обставини не підлягають доказуванню за правилами ч.1 ст.72 КАС України, якою встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд враховує, що ОСОБА_1:

- здійснював підприємницьку діяльність до 15 березня 2010 року;

- звернувся 16 березня 2010 року до УПФУ із заявою про перерахування йому пенсії по інвалідності, виходячи з розміру пенсії за віком, на підставі частини 2 ст.33 Закону № 1058-ІV;

- згідно індивідуальних відомостей на застраховану особу форми ОК-5 сплачував страхові внески, зокрема з 01.05.2005 року по 30.09.2009 року включно.

Отже, зважаючи на вимоги ст.40 Закону № 1058-ІV про зарахування до заробітної плати для обчислення пенсії всього періоду страхового стажу, починаючи з 01 липня 2000 року, з урахуванням вимог ч.1 ст.45 Закону щодо призначення пенсії з дня звернення за пенсією, суд вважає, що відповідачем правомірно зараховано до періоду, з якого враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, період страхового стажу по 30.09.2009 року.

3. Щодо виключення із розрахунку заробітної плати для пенсії періоду за 2001-2003 роки.

В позові ОСОБА_1 зазначає, що діяльність фізичної особи-підприємця на єдиному податку до 01.04.2004 року зараховується до загального трудового стажу, а не до страхового стажу, який обчислюється з 01.01.2004 року. При цьому позивач посилається на те, що до 01.01.2004 року підприємцям на єдиному податку враховувався тільки трудовий стаж, оскільки грошові кошти в сумі 42% від єдиного податку в ПФУ надходили і діяльність велася, але дохід не враховувався. Це викликано тим, що законодавством, яке діяло до 1 січня 2004 року, не був передбачений порядок визначення розміру доходу залежно від розміру відрахувань із складу єдиного податку в ПФУ, як це було введено з 01.01.2004 року Законом № 1058-ІV.

Підприємці на єдиному податку до 01.01.2004 року дані про себе у відділ персоніфікованого обліку не подавали у звязку з відсутністю порядку визначення розміру доходу. Тому для підтвердження його трудового стажу за 2001-2003 роки УПФУ зажадало від нього надання довідки з податкової інспекції про сплату єдиного податку щомісячно за 2001-2003 роки.

Однак, з такими висновками позивача погодитись не можна.

Відповідно до п.1 ст.33 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-ІV) пенсія по інвалідності …інвалідам ІІІ групи призначається у розмірі 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до ст.27 і 28 цього Закону.

Відповідно до ст.27 Закону № 1058-ІV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де:

П - розмір пенсії, у гривнях;

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Відповідно до п.1 ст.40 Закону № 1058-ІV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу, починаючи з 01 липня 2000 року. Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 01 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу, починаючи з 01 липня 2000 року за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

За ст.24 Закону № 1058-ІV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховуються до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ право на трудову пенсію мають особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно довідки Марганецької обєднаної податкової інспекції від 10.06.2009 року № 6275/10/19-024 приватний підприємець ОСОБА_1 сплатив єдиний податок за період з 01.01.2001 року по 31.12.2004 року в сумі 5091,82 грн.

Таким чином, в 2001-2003 роках податок ОСОБА_1 сплачувався по спрощеній системі у вигляді єдиного податку відповідно до Указу Президента України від 3 липня 1998 р. № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва».

Відповідно до абз.7 ч.2 Указу № 727/98 субєкт підприємницької діяльності фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на

окремий рахунок відділень Державного казначейства України. Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах:

до місцевого бюджету - 43 відсотки;

до Пенсійного фонду України - 42 відсотки

на обов'язкове соціальне страхування - 15 відсотків.

Відповідно до п.6.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обовязкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України № 4-6 від 03.06.99 року, та чинної до листопада 2001 року, органи Пенсійного фонду створюють окрему облікову базу платників (юридичних, фізичних), які обрали спосіб оподаткування доходів за фіксованим та єдиним податком. Інформацію з цього приводу регіональні органи Пенсійного фонду отримують в органах Державної податкової адміністрації України на підставі Угоди про інформаційне співробітництво між Пенсійним фондом України та Державною податковою адміністрацією України від 24 квітня 1999 року.

Аналогічною Інструкцією, затвердженою Постановою Правління пенсійного фонду України 19.10.2001 року № 16-6, урегульовано, що упровадження системи персоніфікованого обліку здійснюється згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 1998 року № 832 «Про заходи щодо поетапного впровадження у Пенсійному фонді автоматизованого персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування». Відомості про фізичних осіб, що повязані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообовязковим державним пенсійним страхуванням, збираються і зберігаються у документальній та електронній формі органами Пенсійного фонду в установленому порядку протягом життя фізичної особи та впродовж 75 років після її смерті. На кожну фізичну особу відкривається персональна облікова картка з постійним індивідуальним ідентифікаційним номером Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів.

Згідно листа заступника голови правління Пенсійного фонду України № 04/7779 від 13.12.2002 року Оскільки відповідно до статті 6 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" ( 727/98 ) фізичні особи - платники єдиного податку звільнені від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, то і розрахунок зобов'язання зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування вони подавати не зобов'язані.

Аналіз вищевикладених правових норм дає підстави для висновку, що хоча фізичні особи платники єдиного податку і не подавали розрахунок зобовязання зі сплати збору на обовязкове державне пенсійне страхування, однак, після сплати ними єдиного податку органи Державного казначейства України повинні були перераховувати 42 відсотки до Пенсійного фонду України, а органи Пенсійного фонду створювали окрему облікову базу платників (юридичних, фізичних), які обрали спосіб оподаткування доходів за фіксованим та єдиним податком, тоді як органи податкової служби здійснювали контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування податків і зборів (обовязкових платежів) відповідно до Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», і надавали органам ПФУ інформацію щодо платників єдиного податку.

Оскільки ОСОБА_1 сплачував єдиний податок в 2001-2003 роках, органами Державного казначейства України перераховано 42 відсотки від сплаченого єдиного податку до Пенсійного фонду України.

Також, судом встановлено, що 27 липня 2016 року позивачем подано до УПФУ в м.Марганець індивідуальні відомості про застраховану особу за формою «ІНДАНІ-СПД» про суми відрахувань до ПФУ за 2001-2003 роки.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в 2011, 2002, 2003 роках позивач сплачував страхові внески до ПФУ через сплату єдиного податку, тому вказані періоди є періодами страхового стажу, а отже, правильно включені відповідачем в розрахунок заробітної плати для пенсії.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В результаті оцінки доводів позивача і відповідача та наданих ними доказів суд приходить до висновку, що дії Управління ПФУ в м.Марганець щодо включення в розрахунок його пенсії сум доходу за 2001-2003 роки та за червень-вересень 2009 року є правомірними. Тому в позові необхідно відмовити.

Також, суд вважає за необхідне відмовити відповідачу у закритті провадження у справі за п.4 ч.1 ст.157 КАС України з тих підстав, що хоча період 2001-2003 роки був предметом судового розгляду, однак, як вбачається з рішень судів по справі № 180/170514-а, підстава для оскарження була інша.

Суд вважає за необхідне розяснити позивачу, що період з 01.05.2009 року по 30.09.2009 року може бути виключений з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, з іншої підстави.

Відповідно до ч.3 ст.40 Закону № 1058-ІV в редакції, що діяла на момент нарахування пенсії позивачу, за вибором особи, яка звернулася за пенсією, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключається період до 60 календарних місяців підряд за умови, що зазначений період становить не більше 10 відсотків тривалості страхового стажу.

Оскільки загальний стаж позивача складає 31 рік 2 місяці 23 дні (374 місяці 23 дні), 10 відсотків тривалості страхового стажу, який може бути виключений із періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, як невигідний, становить період до 37 місяців.

Згідно розрахунку № 3 розпорядження Управління ПФУ в м.Марганець № 134645 від 07.04.2016 року з розрахунку заробітку для обчислення пенсії ОСОБА_1 виключено період оптимізації з 01.09.2006 року по 10.04.2009 року, тобто 32 місяці ( (а.с.12-13).

Також, в розпорядженні № 134645 від 07.04.2016 року (а.с.13) зазначено, що максимальна дата оптимізації 30.09.2009 року.

Таким чином, період з 01.05.2009 року по 30.09.2009 року може бути виключений з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, за бажанням позивача.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 128, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Нікопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними, рішення недійсним та про зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Марганецький міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Н. М. Нанічкіна