Справа № 263/2568/17
Суддя: Киян Д. В.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 263/2568/17
Провадження № 2-а/263/327/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2017 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Кияна Д.В., при секретарі Коростовцевій Я.В., за участю позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Управління патрульної поліції міста Маріуполя Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. В позовній заяві зазначив, що 08.02.2017 року постановою інспектора поліції серії АР № 841654 від 08.02.2017 року його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 255 грн. Згідно постанови позивач керуючи автомобілем ВАЗ 211540, державний номер НОМЕР_1, здійснив стоянку в забороненому місці. Зазначив, що адміністративне правопорушення він не здійснював, оскільки транспортний засіб на місці зупинки залишив інший чоловік, а позивач його лише забирав звідти. Також вважав зазначено постанову незаконною, оскільки відповідач незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобілю, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справи. Також відповідач порушив процедуру розгляду справи, встановлено ст.ст. 278, 279 КУпАП, не роз'яснив та не дав змоги позивачу скористатись своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. Постанову просив скасувати.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, суду пояснив, що транспортний засіб на місці зупинки залишив його напарник, а позивач його лише забирав, разом з цим відмовився повідомити хто саме залишив транспортний засіб у недозволеному місці. Також зазначив, що патрульні поліцейські не дали йому змоги скористатись правовою допомогою.

Представник відповідача Національної поліції України в судове засідання не з'явився, надав до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача Управління патрульної поліції міста Маріуполя Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з'явився, надав до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, також надав до суду компакт диск із відеозаписом правопорушення.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази по справі, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, серії АР № 841654 від 08.02.2017 року ОСОБА_1 о 23.43 годин, біля будинку № 2 по вул. Університетській в Центральному районі міста Маріуполя, здійснив стоянку транспортного засобу в зоні дії знаку 3.34 правил дорожнього руху України «стоянка та зупинка заборонена», чим порушив вимоги правила дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Вказаною постановою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 225 грн.

Згідно п. 33 ПДР України, дорожній знак 3.34 "Зупинку заборонено" забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Зона дії знака - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Відповідальність згідно з ч. 1 ст.122 КУпАП настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган чи посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Як вбачається з переглянутого у судовому засіданні відеоматеріалу, наданого представником відповідача, транспортний засіб ВАЗ 211540, державний номер НОМЕР_1, стояв в межах дії дорожнього знаку 3.34 та за кермом транспортного засобу знаходився позивач.

Посилання позивача на той факт, що транспортний засіб на місці стоянки залишив інший чоловік, не знайшли в судовому засіданні свого підтвердження, оскільки позивач відмовився навіть назвати вказану особу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 52 КАС України, суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Якщо позивач не згоден на його заміну іншою особою, то ця особа може вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, про що суд повідомляє третю особу. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні адміністративного позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Оскільки позивачем не було надано згоду на заміну неналежного відповідача, ухвалою суду від 12.05.2017 року до участі у справі у якості співвідповідача було залучено Управління патрульної поліції міста Маріуполя Департаменту патрульної поліції.

Розглядаючи позовні вимоги позивача до Національної поліції України суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 15 Закону України «Про Національну поліцію» систему поліції складають: центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції.

Пунктом 7 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, передбачено, що Національна поліція здійснює свої повноваження через центральний орган управління та утворені в установленому порядку територіальні (у тому числі міжрегіональні) органи в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворено Департамент патрульної поліції як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції.

Наказом НП України від 06.11.2015 № 73 затверджене Положення про Департамент патрульної поліції.

Відповідно до п. 1 розділу І даного Положення Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції, який створюється, ліквідовується та реорганізовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законом порядку.

Відповідно до п. 1 розділу V Положення Департамент патрульної поліції є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України та банківських установах, має печатку із зображенням Державного Герба України.

Згідно пп. 11-13 п. 1 розділу II Положення Департамент патрульної поліції вживає організаційних заходів для підвищення рівня безпеки дорожнього руху; виявляє та припиняє факти порушення безпеки дорожнього руху, а також виявляє причини і умови, що сприяють їх вчиненню; організовує контроль за додержанням законів, інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища від шкідливого впливу автомотранспортних засобів.

З огляду на викладене вбачається, що винесення постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 222 КУпАП, відноситься до повноважень поліцейських Департаменту патрульної поліції.

Згідно ст. З КАС України суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, Національна поліція України не є належним відповідачем, оскільки оскаржувана постанова приймалася поліцейськими Департаменту патрульної поліції, який є окремою юридичною особою.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог позивача до Національної поліції України.

Розглядаючи позовні вимоги позивача до Управління патрульної поліції міста Маріуполя Департаменту патрульної поліції суд виходить з наступного.

Стосовно посилання позивача на порушення процедури розгляду справи за місцем вчинення адміністративного правопорушення, суд не бере до уваги зазначені обставини з наступних підстав.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, в тому числі, про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, (частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до правил ст.258 КУпАП у передбачених цією статтею випадках протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення уповноваженими органами (посадовими особами) виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі №25-рп/2015 положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Разом із тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року № 596-VIII, який був прийнятий після винесення Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі №25-рп/2015, внесено зміни до ст. 258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол, застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Крім того, даної статтею, передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху не складається навіть у разі заперечення порушника проти його вчинення.

Відповідно п.4 розділу І Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

На підставі викладеного, суд не вбачає в діях інспектора Управління патрульної поліції міста Маріуполя Департаменту патрульної поліції порушень процедури розгляду справи.

Посилання позивача на той факт, що йому не було роз'яснено його прав, передбачених ст. 268 КУпАП та не було надано змогу скористатись правом на захист, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, а саме: з переглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що позивачу було роз'яснено його процесуальні права та останній не заявляв жодних клопотань про відкладення розгляду справи у зв'язку із необхідністю оформлення правової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, проаналізувавши зібрані в судовому засіданні докази та норми чинного законодавства, суд приходить до переконання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Доказів, які б спростовували факт вчинення позивачем правопорушення, судом здобуто не було, а ті обставини, з яких останній просить скасувати постанову, на думку суду, наведені з метою уникнення адміністративної відповідальності.

За таких обставин, приймаючи до уваги, те що дотримання ПДР України є невід'ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, суд вважає, що постанова в справі про адміністративне правопорушення серії АР № 841654 від 08.02.2017 року відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, є законною та обґрунтованою, оскільки при її винесенні виконано усі вимоги чинного законодавства та на підставі повного і всебічного з'ясування обставин вирішено справу, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись п. 33 ПДР України, ч. 1 ст. 122 КУпАП, ст.ст. 2-15, 17-18, 69-71, 79, 86, 94, 122, 128, 143, 158-163, 167, 185-186, 224-2, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Національної поліції України, Управління патрульної поліції міста Маріуполя Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького Апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Д.В. Киян