Справа № 705/2002/17
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 705/2002/17 Головуючий у 1-й інстанції: Коваль А.Б. Суддя-доповідач: Ключкович В.Ю.
У Х В А Л А

14 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Грибан І.О.,

Губської О.А.,

за участю секретаря Маменко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області, треті особи : товариство з обмеженою відповідальністю "Круіз-Авто", ПП ОСОБА_11, ПП ОСОБА_12, ПП ОСОБА_13, ПП ОСОБА_14, ПП ОСОБА_15, ПП ОСОБА_16, ПП ОСОБА_17, Одеський науково-виробничий центр "Економінформ" про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з адміністративним позовом до виконавчого комітету Уманської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ТОВ «Круїз-Авто», ПП ОСОБА_11, ПП ОСОБА_12, ПП ОСОБА_13, ПП ОСОБА_14, ПП ОСОБА_15, ПП ОСОБА_16, ПП ОСОБА_17, Одеський науково-виробничий центр «Економінформ» про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Уманської міської ради №142 від 26.04.2017.

Разом із позовом позивачами подано заяву про забезпечення позову, у якій просять суд зупинити дію оскаржуваного рішення виконавчого комітету Уманської міської ради «Про встановлення тарифу на проїзд у міському пасажирському автомобільному транспорті м. Умані» та заборонити відповідачу вчиняти дії, а саме отримувати від пасажирів кошти в сумі 04 гривні 50 копійок за проїзд в міському транспорті м. Умані.

В обґрунтування вимоги щодо забезпечення позову зазначається, що в разі не призупинення дії рішення виконавчого комітету Уманської міської ради № 142 від 26.04.2017 року з мешканців м. Умані за проїзд в міському транспорті буде стягуватися необґрунтовано збільшена сума коштів і при подальшому задоволенні судом позовних вимог, відновлення порушених прав позивачів та мешканців м. Умані буде унеможливлене або потребуватиме значних зусиль, часу та витрат.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2017 року в задоволенні клопотання відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, та ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою клопотання про забезпечення адміністративного позову по справі - задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального права, неповним з'ясуванням фактичних обставин у справі, а тому ухвала суду, на думку апелянтів, є незаконною та необґрунтованою.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2017 року - без змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 199 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов до висновку, що обраний вид забезпечення позову суперечить змісту заходів забезпечення позову та меті їх застосування, оскільки з суті заяви про забезпечення позову вбачається, що фактично позивач просить суд задовольнити позовні вимоги без розгляду справи по суті, тобто має місце співпадіння обраного способу забезпечення позову із заявленою позовною вимогою, що не допускається.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного адміністративного суду, з огляду на наступне.

Даючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв'язку з нормами чинного законодавства, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 117 Кодексу адміністративного судочинства України, подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, але суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються. Ухвала негайно надсилається до суб'єкта владних повноважень, що прийняв рішення, та є обов'язковою для виконання.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі;

2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів;

3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому;

4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог.

Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 " Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову " та Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України від 06.03.2008 року № 2 " Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ ", при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 р. застосування судом таких заходів забезпечення, які за змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову у такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обов'язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що в обґрунтування необхідності застосування забезпечення адміністративного позову позивач посилається, по-перше, на те, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам споживачів до ухвалення рішення в адміністративній справі, оскільки дія даного рішення несе очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам всім мешканцям міста Умані, які отримують послуги з перевезення пасажирів на міських маршрутах загального користування та у подальшому не існує жодного законного способу повернути сторони до стану, який існував до прийняття оскаржуваного рішення, оскільки сплачені кошти законно будуть використані перевізниками у їх господарській діяльності.

По-друге, очевидними, на думку апелянта, є ознаки протиправності оскаржуваного рішення виконавчого комітету Уманської міської ради №142 від 26.04.2017, оскільки таке прийняте з порушенням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», Регламенту виконавчого комітету Уманської міської ради , що є підставою для вжиття заходів забезпечення позову .

Аналізуючи норми права, що регулюють спірні правовідносини, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає що доводи апелянта щодо необхідності вжиття відповідних заходів, є необґрунтованими, оскільки вони не є належними доказами та не свідчать про очевидність протиправності дій відповідача та наявність очевидної небезпеки заподіяння істотної шкоди правам, свободам та інтересам позивачів чи інших осіб.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, що на думку колегії апеляційного адміністративного суду, дотримано судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160,199,200, 205,206, 211 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 14.06.2017.

Головуючий суддя: В.Ю.Ключкович

Судді: І.О. Грибан

О.А. Губська

Головуючий суддя Ключкович В.Ю.

Судді: Грибан І.О.

Губська О.А.