Справа № 2-а-6399/11/1470
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2012-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2012 р.Справа № 2-а-6399/11/1470

Категорія: 10.3.4Головуючий в 1 інстанції: Мавродієва М.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -ОСОБА_1
судді - ОСОБА_2
судді - ОСОБА_3

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2011 року по справі за позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес»про стягнення 33213,14 грн., -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес»про стягнення 33213,14 грн., з яких: 31948,58 грн. адміністративно-господарських санкцій та 1264,56 грн. пені за 2010 рік.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

У відповідності до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»від 21.03.1991р. №875-XII (надалі - Закон № 875-ХІІ) для всіх підприємств, установі організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи і організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою ст.19 Закону № 875-ХІІ, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округляється до цілого значення.

Як вбачається із матеріалів справи середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на СТОВ «Прогрес»у 2010 році складала 70 чоловік, кількість інвалідів- штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог Закону № 875-ХІІ - 3 осіб, кількість працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 1 особа, кількість робочих місць, не зайнятих інвалідами - 2 (а.с. 6).

Згідно ч. 3 ст.19 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, в тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього закону.

Згідно зі ст.18 Закону № 875-ХІІ забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій, чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально - економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»затверджений Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування (надалі - Порядок). Згідно з вказаним Порядком інформація про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Отже, нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні на підприємства покладено обов'язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не обов'язок по виявленню і підбору інвалідів для працевлаштування. Такий обов'язок покладено на органи працевлаштування, перелічені в ч.1 ст.18 Закону № 875-ХІІ.

Як вбачається із матеріалів справи СТОВ «Прогрес»своєчасно в 2010 році виділило робочі місця для працевлаштування інвалідів та систематично інформувало Березнегуватський районний центр зайнятості про наявність робочих місць для працевлаштування інвалідів у тому числі шляхом подання звітності згідно вимог законодавства (а.с. 9, 18), що позивачем не заперечується.

Крім того, СТОВ «Прогрес»проводився цілий комплекс заходів по пошуку та працевлаштуванню інвалідів, а саме: звернення до Ново севастопольського сільського центра праці та соціального захисту населення з пропозиціями працевлаштування (а.с. 19-20).

За таких обставин суд вважає, що позивачем не надано доказів встановлення будь-яких порушень чинного законодавства щодо виконання з боку відповідача нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, тобто позивачем не доведено суду обставин, на яких ґрунтується позовна заява, тому на відповідача не може бути покладена відповідальність по сплаті фінансових санкцій та пені.

За таких обставин у задоволені позову слід відмовити.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2011 року по справі за позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес»про стягнення 33213,14 грн., - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючийсуддя ОСОБА_1
суддя ОСОБА_2
суддя ОСОБА_3