Справа № 826/11635/16
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Губської Л.В., Федотова І.В.,

при секретарі - Кривохижій О.О.,

за участю позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - Білик А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення та про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_4 (змінила прізвище на ОСОБА_2) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 07.07.2016 №; зобов'язання у встановленні законодавством строки підготувати висновок про повернення надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб з Державного бюджету України в розмірі 6 789, 15 грн. на користь ОСОБА_4 та подати цей висновок для виконання відповідному органові Державного казначейства України.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач подала до державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві податкову декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік.

В поданій декларації позивачем задекларовано право на податкову знижку на суму 6 789,15 грн., у зв'язку зі сплатою відсотків по іпотечному кредитуванню на суму 43 697, 57 грн.

Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку вказаної податкової декларації про майновий стан і доходи, за наслідком якої складеного акт №442-13/442-13/НОМЕР_1 від 10.06.2016, в якому зроблено висновок про порушення позивачем вимог пп. 166.2.1 п. 166.2 ст. 166, п. 175.1 ст. 175 Податкового кодексу України, а саме: відсутні платіжні документи на сплату процентів за користування іпотечним житловим кредитом, кредитний договір.

На підставі встановлених в Акті перевірки порушень, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 07.07.2016, яким ОСОБА_4 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 6 789, 15 грн.

Крім того, 24.06.2016 позивач звернулася із заявою до відповідача та просила зазначити норми законодавства та висновки в чому саме полягає порушення нею Податкового кодексу України, які унеможливлюють отримання податкової знижки.

Відповідач листом від 18.07.2016 №5924/м/26-53-13-04-12 відмовив позивачу в праві на включення до податкової знижки частини суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом у зв'язку з тим, що як вбачається з копії паспорта, реєстрація у придбаній за рахунок іпотечного житлового кредиту квартирі відбулася у квітні поточного року. В свою чергу, надання податкової знижки здійснюється за наслідками звітного податкового року, а тому реалізувати своє право на податкову знижку за наслідками звітного податкового 2016 року позивач може у наступному році за умови дотримання вимог ПКУ. Крім того, податковим органом зазначено, що згідно наданих документів, копії кредитного договору, квитанції на сплату відсотків за іпотечним житлом відсутні.

Вважаючи вказану відмову та податкове повідомлення-рішення відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган правомірно розцінив відсутність реєстрації позивача за адресою спірної квартири протягом 2015 року, як підставу для позбавлення її права на податкову знижку.

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з пп. 14.1.170 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкова знижка для фізичних осіб, які не є суб'єктами господарювання, - документально підтверджена сума (вартість) витрат платника податку - резидента у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року, на яку дозволяється зменшення його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року у вигляді заробітної плати, у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пп. пп. 166.1.1, 166.3.1 п. 166.1 ст. 166 цього Кодексу платник податку має право на податкову знижку за наслідками звітного податкового року. Платник податку має право включити до податкової знижки у зменшення оподатковуваного доходу платника податку за наслідками звітного податкового року, визначеного з урахуванням положень пункту 164.6 статті 164 цього Кодексу, такі фактично здійснені ним протягом звітного податкового року витрати: частину суми процентів, сплачених таким платником податку за користування іпотечним житловим кредитом, що визначається відповідно до статті 175 цього Кодексу.

До податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача). У зазначених документах обов'язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк їх продажу (виконання, надання) (пп. 166.2.1 п. 166.2 ст. 166 ПК України).

Перелік витрат, дозволених до включення до податкової знижки, визначено пунктом 166.3 статті 166 Податкового кодексу України.

До таких витрат, окрім іншого, законодавство дозволяє включити частину суми процентів, сплачених таким платником податку за користування іпотечним житловим кредитом, що визначається відповідно до статті 175 цього Кодексу (підпункт 166.3.1 пункту 166.3 статті 166 Податкового кодексу України).

При цьому, відповідно до підпункту 14.1.87 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, іпотечний житловий кредит - фінансовий кредит, що надається фізичній особі банківською чи іншою фінансовою установою відповідно до закону строком не менш як на п'ять повних календарних років для фінансування витрат, пов'язаних з придбанням квартири (кімнати) чи житлового будинку (його частини) або будівництвом житлового будинку (його частини), що надаються у власність позичальника, з прийняттям кредитором такого житла (землі, що знаходиться під таким житловим будинком, у тому числі присадибної ділянки) у заставу.

Відповідно до п. 175.1 ст. 175 Податкового кодексу України платник податку - резидент має право включити до податкової знижки частину суми процентів за користування іпотечним житловим кредитом, наданим позичальнику в національній або іноземній валютах, фактично сплачених протягом звітного податкового року. Таке право виникає в разі, якщо за рахунок іпотечного житлового кредиту будується чи купується житловий будинок (квартира, кімната), визначений платником податку як основне місце його проживання, зокрема згідно з позначкою в паспорті про реєстрацію за місцезнаходженням такого житла.

Стосовно посилань податкового органу на те, що позивач не була зареєстрована в даній квартирі до квітня 2015 року, згідно положень п.175.1 ст.175 ПК України, колегія суддів зазначає, що таке право виникає в разі якщо за рахунок іпотечного житлового кредиту будується чи купується житловий будинок (квартира, кімната), визначений платником податку як основне місце його проживання, зокрема згідно з позначкою в паспорті про реєстрацію за місцезнаходженням такого житла.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що положення вказаної норми, а саме «зокрема згідно з позначкою в паспорті про реєстрацію за місцезнаходженням такого житла» не означає, що особа має право на податкову знижку лише та виключно за наявності факту реєстрації за місцезнаходженням такого житла, а набуває його в тому числі за наявності реєстрації.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що право позивача на податковий кредит не залежить від місця реєстрації платника податку, а відтак, відповідач безпідставно розцінив відсутність реєстрації позивача за адресою спірної квартири до квітня 2015 року як підставу для позбавлення її права на податкову знижку.

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 15 грудня 2015 року по справі №К/800/56625/14.

Стосовно доводів відповідача про те, що позивачем не було додано до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік копії кредитного договору та квитанцій на сплату відсотків за іпотечним житлом, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому суд бере до уваги положення ч.2 ст.71 КАС України, згідно з якими в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Так, під час апеляційного розгляду справи колегія суддів, з метою забезпечення додержання вимог частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та всебічного, об'єктивного розгляду адміністративної справи, з'ясування обставин, що мають значення для вирішення адміністративної справи, оголосила перерву в судовому засіданні з метою надання відповідачу можливості надати докази вказаним вище обставинам.

Проте, відповідач, який є суб'єктом владних повноважень не виконав вимог суду апеляційної інстанції стосовно надання доказів.

За таких обставин, оцінивши надані докази, колегія суддів вважає, що відповідач не надав суду доказів правомірності прийняття ним оскаржуваного податкового повідомлення рішення, а саме не довів правомірності притягнення позивача до відповідальності за порушення пп. 166.2.1 п. 166.2 ст. 166, п. 175.1 ст. 175 Податкового кодексу України, а також безпідставно відмовив позивачу у підготовці висновку про повернення надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб з Державного бюджету України та подання цього висновку для виконання відповідному органові Державного казначейства України.

Відтак, податкове повідомлення рішення державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 07.07.2016 № є протиправним та підлягає скасуванню. Крім того, в зв'язку з вищевикладеним, також підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов'язання у встановленні законодавством строки підготувати висновок про повернення надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб з Державного бюджету України в розмірі 6 789, 15 грн. на користь ОСОБА_2 та подати цей висновок для виконання відповідному органові Державного казначейства України.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позову.

Відповідно до п. 1, 4 ч.1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, на підставі пункту 3 статті 198, пунктів 3, 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню.

За приписами підпункту 5 пункту 1 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України під час прийняття постанови суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати, про що відповідно до вимог ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України зазначає у резолютивній частині постанови.

Частинами першою та другою ст. 94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом сплачено судовий збір у розмірі 1102,40 грн., що підтверджується квитанцією від 27 липня 2016 року №43. При подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1213, 00 грн., що підтверджується квитанцією від 22 квітня 2017 року.

Враховуючи що адміністративний позов є обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України за рахунок асигнування на утримання державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві на користь ОСОБА_2 документально підтверджені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, у розмірі 2 315 (дві тисячі триста п'ятнадцять) гривень 40 копійок.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 до державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення та про зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 07.07.2016 №.

Зобов'язати державну податкову інспекцію у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві у встановленні законодавством строки підготувати висновок про повернення надміру сплаченого податку з доходів фізичних осіб з Державного бюджету України в розмірі 6 789, 15 грн. на користь ОСОБА_2 та подати цей висновок для виконання відповідному органові Державного казначейства України.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві на користь ОСОБА_2 понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 315 (дві тисячі триста п'ятнадцять) гривень 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:

Судді:

Постанову в повному тексті виготовлено 12 червня 2017 року.

Головуючий суддя Оксененко О.М.

Судді: Федотов І.В.

Губська Л.В.