Справа № 554/386/17
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 р.Справа № 554/386/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Кононенко З.О. , Бондара В.О.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 21.02.2017р. по справі № 554/386/17

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області

про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача в процесі проведення виконавчих дій по виконавчому листі №48533531;

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_2Ю, від 30.12.2016 року по виконавчому провадженню ВП №48533531;

- визнати, що протиправна бездіяльність відповідача завдає позивачу матеріальної і моральної шкоди;

- зобовязати відповідача відновити виконавчі дії по виконавчому провадженню ВП №48533531 та провести їх негайно;

- встановити судовий контроль за діями відповідача по виконавчому провадженню ВП №48533531;

- зобовязати відповідача надати суду звіт поро виконання судового рішення протягом одного місяця.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 23.03.2015 року, його позовні вимоги до ГУ ПФУ в Полтавській області задоволено частково та зобов'язано відповідача підготувати виплатні документи недоплаченої пенсії ОСОБА_1 в розмірі 98% з 01 лютого 2014 року від щомісячного грошового забезпечення (категорія 1) у відповідності до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ; зобов'язано ГУ ПФУ в Полтавській області підвищити ОСОБА_1 пенсію відповідно до індексації грошових доходів населення, але не менше, як на 2% грошового забезпечення у відповідності до ст. 97 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ та ст. 64 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ; зобов'язано ГУ ПФУ в Полтавській області виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму пенсії в розмірі 98% з 01 лютого 2014 року від щомісячного грошового забезпечення (категорія 1) у відповідності до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ, з урахуванням індексації грошових доходів населення, але не менше, як на 2% грошового забезпечення у відповідності до ст. 97 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ та ст. 64 ОСОБА_3 України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2015 року постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 23.03.2015 року скасовано в частині задоволення позовних вимог та прийнято в цій частині нову постанову, якою зобовязано ГУ ПФУ в Полтавській області виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму пенсії в розмірі 98 % з 01 лютого 2014 року від щомісячного грошового забезпечення (категорія 1) у відповідності до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262- ХІІ. В іншій частині постанову залишено без змін.

Боржник зробив перерахунок і виплату пенсії в розмірі встановленому судом (98 %) лише за період з 01.02.2014 року по 23.03.2015 року, тобто до дня прийняття судом 1 інстанції рішення, яке було скасовано.

26.10.2015 року державним виконавцем, ОСОБА_2 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, посилаючись при цьому на повідомлення боржника від 12.10.2015 року про виконання судового рішення.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 23.02.2016 року №554/13876/15-а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та визнано незаконною і скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області від 26.102015 року про закінчення виконавчого провадження ВП №48533531; в задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

19.08.2016 року старшим державним виконавцем, ОСОБА_2, відновлено виконавчі дії та боржник зробив перерахунок пенсії позивача за частину березня, квітень і травень 2015 року та виплатив йому недоплачені кошти за вказані місяці, але подальшої виплати пенсії, з червня 2015 року немає.

21.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до боржника із заявою про надання пояснень з приводу невиконання рішення суду, на що 04.10.2016 року Головним управлінням Пенсійного фонду України надало відповідь, аналогічну попереднім, звернуто увагу на ОСОБА_3 України №614-8 від 15.07.2015 року, тобто у перерахунку знову відмовлено.

19.01.2017 року позивач отримав від відповідача листа, в якому була постанова старшого державного виконавця від 30.12.2016 року про закінчення виконавчого провадження ВП №48533531 з посиланням на лист від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 12.10.2016 року про виконання судового рішення в повному обсязі.

З постановою про закінчення виконавчого провадження позивач не погодився, так як рішення суду про зобовязання ГУ ПФУ в Полтавській області виплатити недоплачену суму пенсії в розмірі 98 % з 01 лютого 2014 року від щомісячного грошового забезпечення (категорія 1) не виконане у повному обсязі та звернувся до суду з цим позовом.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 21.02.2017 року у справі № 554/386/17 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправною та скасування постанови.

Визнано незаконною та скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області від 30.12.2016 року про закінчення виконавчого провадження ВП №48533531.

Зобовязано Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Полтавській області відновити виконавчі дії у виконавчому провадженні ВП №48533531.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Позивач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом першої інстанції не захищено права позивача, просив суд скасувати постанову суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову в цій частині, якою задовольнити позовні вимоги щодо:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача в процесі проведення виконавчих дій по виконавчому листі №48533531;

- визнання, що протиправна бездіяльність відповідача завдає позивачу матеріальної і моральної шкоди;

- встановлення судового контролю за діями відповідача по виконавчому провадженню ВП №48533531;

- зобовязання відповідача надати суду звіт поро виконання судового рішення протягом одного місяця.

Відповідач надав письмові заперечення, в яких зазначив, що дії державного виконавця є правомірними, позивачем не було підтверджено факту заподіяння моральних чи фізичних страждань, а також вказав те, що оскільки позивач у межах справи про зобовязання Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області виплатити недоплачену суму пенсії не ініціював питання судового контролю за виконанням рішення, а предявив новий позов, у якому просить суд зобовязати відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення, підстави для задоволення вказаних позовних вимог відсутні.

Позивач в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки не повідомив.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, додатковою постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 19.04.2017 року у справі № 554/386/17 визнано протиправною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в процесі проведення виконавчих дій по виконавчому листі №48533531.

Отже, вимоги апеляційної скарги в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача в процесі проведення виконавчих дій по виконавчому листі №48533531 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо вимог апеляційної скарги в частині задоволення позовних вимог про визнання, що протиправна бездіяльність відповідача завдає позивачу матеріальної і моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов'язані між собою.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Згідно ст. 1173 Кодексу адміністративного судочинства України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до Постанови Пленуму Верхового Суду України від 31.03.1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вказує, що позивачем не наданого жодного доказу на підтвердження факту заподіяння матеріальної та моральної шкоди відповідачем як субєктом владних повноважень своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю. (завдання душевних страждань чи приниження честі чи гідності, а також, доказів того, що такі страждання були завдані саме діями відповідача).

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання, що протиправна бездіяльність відповідача завдає позивачу матеріальної і моральної шкоди є безпідставними, необґрунтованими та не підтверджені жодними доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Щодо вимог апеляційної скарги в частині задоволення позовних вимог про встановлення судового контролю за діями відповідача по виконавчому провадженню ВП №48533531 та зобовязання відповідача надати суду звіт поро виконання судового рішення протягом одного місяця, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат.

З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання постанови вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь суб'єкта владних повноважень.

Цій нормі кореспондують положення абзацу 6 п.4 ч.1 ст.163 КАС України згідно з яким постанова складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів приходить до висновку, що встановлення судового контролю є правом суду.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що підстави для встановлення судового контролю за виконанням постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 21.02.2017 року у справі № 554/386/17 відсутні.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про встановлення судового контролю за діями відповідача по виконавчому провадженню ВП №48533531 та зобовязання відповідача надати суду звіт поро виконання судового рішення протягом одного місяця задоволенню не підлягають.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Октябрського районного суду м. Полтави від 21.02.2017 року у справі № 554/386/17 відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підстави для її скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 21.02.2017р. по справі № 554/386/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_5
Повний текст ухвали виготовлений 12.06.2017 р.