Справа № 463/1832/17
Суддя: Гирич С. В.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 року м. Львів 463/1832/17

2-а/463/149/17

Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

з участю позивача ОСОБА_2

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_2 до Інспектора патрульної поліції взводу №1 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_3 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся із позовом до відповідача про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії АР №667120 від 30.03.2017 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 30.03.2017 року інспектором поліції було складено оскаржувану постанову, згідно якої позивачем було порушено вимоги дорожнього знаку 2.2, чим порушено п.8.4 Правил дорожнього руху. Вважає, що така була складена із порушенням норм законодавства. Зокрема, інспектором поліції в супереч вимог закону не було дотримано процедури розгляду справи, а відразу винесено постанову, чим порушено процесуальні права особи. Жодних доказів вчиненням ним правопорушення працівником поліції не представлено, при виявленні правопорушення інспектор поліції рухався на службовому автомобілі в протилежному напрямку та перебував на відстані 50 метрів. Позивач заперечував факт вчинення правопорушення. Він дійсно рухався на автомобілі по вул. Ніщинського у м. Львові, проте перед знаком він зупинився. Таким чином, просить постанову скасувати.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві. Просить позов задоволити.

Представник відповідача за викликом в судові засідання не зявився повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав до суду заперечення на позов. Зазначає, що працівниками поліції правомірно не складався протокол згідно положень ст.258 КпАП України. Також, правомірно було здійснено розгляд справи на місці вчинення правопорушення, що також відповідає вимогам законодавства та підтверджується встановленою судовою практикою. При розгляді справи правопорушнику було розяснено його права, що стверджується долученим до заперечення відеозаписом з нагрудних камер. Окрім цього, доказом вчинення правопорушення є безпосередні спостереження особи, уповноваженої на складання протоколу. Інспектором було обєктивно розглянуто справу із встановленням всіх обставин справи. Вважає безпідставними наведені позивачем твердження, а тому просить відмовити у задоволенні адміністративного позову. З врахуванням повторної неявки представника відповідача, поданих заперечень, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи без участі останнього.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані докази та зясувавши дійсні обставини справи, суд вважає, що адміністративний позов слід задоволити виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В судовому засіданні встановлено, що 30.03.2017 року інспектором патрульної поліції взводу №1 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_3 винесено постанову АР №667120 від 30.03.2017 року про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень за порушення ч.1 ст.122 КпАП України.

Відповідно до вказаної постанови, позивач 30.03.2017 року о 05.55 год., керуючи автомобілем НОМЕР_1, на вул. Ніщинського, 1 не виконав вимог дорожнього знаку 2.2 (проїзд без зупинки заборонений), чим порушим пункт 8.4.в Привил дорожнього руху.

Позивач оскаржуючи постанову про його притягнення до адміністративної відповідальності вважає її неправомірною, зокрема, з огляду на те, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

У відповідності до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому суд враховує, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог ст.251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як встановлено судом, на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, факт вчинення позивачем такого доводився постановою АР №667120 від 30.03.2017 року, складеного інспектором патрульної служби ОСОБА_3

При цьому позивач заперечує факт скоєння правопорушення, пояснив, що автомобіль поліції рухався перед ним і здійснив поворот на вулицю Личаківську, а він продовжив рух на вул. Ніщинського в м. Львові. Через деякий час, вони розвернулися та догнали його на вул. Ніщинського, на значній відстані від місця розташування знаку. На його вимогу надати докази того, що він порушив Правила дорожнього руху не відреагували.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності слід довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема його об'єктивну сторону, яку визначає в тому числі і час, місце, спосіб та умови скоєння правопорушення.

Відповідач заперечення позивача не спростував, жодних доказів, які б підтверджували б рух позивача без зупинки не представив. Спостереження працівника поліції не є самодостатнім доказом для встановлення факту адміністративного порушення. А тому, суд погоджується із доводами позивача в цій частині, про те, що факт скоєння правопорушення належними доказами не доведено.

Разом з тим, відповідно до ч.2 та ч.4 ст.9 КпАП України, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.222 КпАП України, розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.122 КпАП України належить до компетенції органів Національної поліції, та розгляд яких від імені органів Національної поліції мають право здійснювати працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Так, дійсно, з врахуванням розяснень рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015 положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Однак, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року №596-VIII, внесено зміни в правові норми Кодексу про адміністративні правопорушення, зокрема доповнено ст.258 КпАП України частиною 2, відповідно до якої визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режим.

Крім цього Законом викладено у новій редакції частину 4 названої статті 258 КпАП України, відповідно до якої передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

За таких обставин посилання позивача на ті обставини, що відповідачем не правомірно винесено постанову не за місцем знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до змін у чинному законодавстві у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, уповноваженим працівникам Національної поліції надано право виносити постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, розгляд яких віднесено до їх компетенції, на місці скоєння адміністративного правопорушення.

З врахуванням наведеного, суд частково погоджується із доводами позивача про протиправність постанови серії АР №667120 від 30.03.2017 року, а тому така підлягає до скасування.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 94, 160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Інспектора патрульної поліції взводу №1 роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_3 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 30.03.2017 року серії АР №667120 про застосування до ОСОБА_2 адміністративного стягнення за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КпАП України.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга в порядку і в строки передбачені ст.186 КАС України.

Суддя: Гирич С. В.