Справа № 823/425/17
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/425/17 Головуючий у 1-й інстанції: Тимошенко В.П.
Суддя-доповідач: Грибан І.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з Кузик М.А.

розглянув в судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про зобов'язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд з позовом до Соснівського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про зобов'язання вчинити дії, в якому просила зобов'язати Соснівський відділ державної виконавчої служби м.Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області скасувати накладений постановою державного виконавця Соснівського ВДВС Черкаського МУЮ від 26.11.2007 серії АА №807315 арешт нерухомого майна - 1/5 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Сторони, належним чином повідомлені, в судове засідання на апеляційний розгляд не з'явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на 1/5 частини квартири АДРЕСА_2 07.12.2007, що належали ОСОБА_4 реєстратором накладено арешт на нерухоме майно відповідно до постанови Соснівського ВДВС Черкаського МУЮ від 26.11.2007 ВП № 807315.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб від 14.02.2008 серії НОМЕР_1 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського правління юстиції Черкаської області ОСОБА_4 перебував в шлюбі з ОСОБА_5.

Відповідно до свідоцтва про смерть від 31.05.2013 серії НОМЕР_2, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Позивач звернулася до Соснівского відділу держаної виконавчої служби міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області із заявою про зняття арешту із заначеного вище майна.

Листом від 29.02.2017 № 4280 Соснівского відділу держаної виконавчої служби міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області, на заяву ОСОБА_3 щодо зняття арешту, повідомлено, що припинити чинність арешту накладеного на майно ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3, неможливо у зв'язку зі знищенням виконавчого провадження за закінченням строку зберігання.

Вважаючи таку бездіяльність Соснівского відділу держаної виконавчої служби міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області протиправною, позивач звернулась з даним позовом в суд.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони :1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо допущеної відповідачем бездіяльності колегія суддів зауважує на наступне.

Спірні правовідносини врегульовувалися нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV (надалі Закон - № 606-ХІV).

Відповідно до ст. 1 Закону № 606-ХІV виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ст.11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 5 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

- винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

- винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

- винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

- проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Таким чином, державний виконавець на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язаний прийняти міри для виконання виконавчого документа, в т.ч. може винести постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно зі статтею 60 Закону № 606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до частини 1 ст. 49 ЗУ « Про виконавче провадження» державний виконавець вправі закінчити виконавче провадження у випадках:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

3 1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;

7) визнання боржника банкрутом;

8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону.

14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Зазначений перелік є виключним.

Статтею 50 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено наслідки завершення виконавчого провадження. Так, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Наразі, відповідачем на вимогу суду апеляційної інстанції не було надано доказів послідовного вчинення визначених наведеною правовою нормою дій.

Крім того, відповідач не надав доказів наявності незакінчених виконавчих проваджень відносно ОСОБА_4 та відсутності підстав для зняття накладеного на майно боржника арешту, в межах виконавчого провадження, що було знищено.

Відповідачем не доведено, що ним дотримано зазначені вище вимоги ЗУ «Про виконавче провадження», а саме вчинялися дії щодо зняття арешту, що свідчить про допущену протиправну бездіяльність.

Відповідно до положень ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Із наведених норм випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Позивачем доведено порушення його прав у сфері публічно-правових відносин.

Колегія суддів вважає, враховуючи встановленим факт допущеної відповідачем бездіяльності, що порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом зобов'язання Соснівського відділу державної виконавчої служби м.Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області зняти арешт з нерухомого майна - 1/5 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, накладеного постановою державного виконавця Соснівського ВДВС Черкаського МУЮ від 26.11.2007 серії АА №807315.

У відповідності до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове якщо встановить порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. 160, 195, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Зобов'язати Соснівський відділ державної виконавчої служби м.Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області зняти арешт з нерухомого майна - 1/5 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, накладений постановою державного виконавця Соснівського ВДВС Черкаського МУЮ від 26.11.2007 серії АА №807315.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 12.06.2017.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.