Справа № 226/21/17
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Редько Ж.Є.
Суддя-доповідач - Васильєва І.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року справа №226/21/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Васильєвої І.А., суддів Василенко Л.А., Ястребової Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області на постанову Димитровського міського суду Донецької області від 28 березня 2017 р. у справі № 226/21/17 (головуючий І інстанції Редько Ж.Є.) за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області, третя особа Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Димитровського міського суду Донецької області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області, третя особа Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради, в якому просила, визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті пенсії; зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату пенсії з 01.06.2016 року та здійснити виплату заборгованості, починаючи з 01.06.2016 року за весь час затримки (а.с.2-4).

Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 28 березня 2017 року задоволено позовні вимоги. Суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області щодо не нарахування та невиплати пенсії ОСОБА_2, зобов'язав Управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області поновити ОСОБА_2 нарахування та виплату пенсії за віком та виплатити заборгованість за період, починаючи з 01 червня 2016 року (а.с.119-125).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що вказана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Окрім того, вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи (а.с.129-132).

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що 15.07.2016 року позивач повторно звернулась до управління, як внутрішньо переміщена особа із заявою про переведення пенсії у зв'язку зі зміною місця проживання, електронну пенсійну справу в управлінні взято на облік з 01.06.2016 року. Позивачу відмовлено у поновлені пенсії на підставі недостовірності даних щодо факту її проживання відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 (далі - Постанова № 365) та витягу з протоколу № 18 від 02.11.2016 року засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконкомі Мирноградської міської ради.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером за віком з 25.04.1997 року, що підтверджується посвідченням Серія НОМЕР_2 (а.с.5-6, 28-30).

Відповідно до матеріалів справи, позивач зверталась до відповідача з заявою про виплату пенсії за фактичним місцем проживання, як внутрішньо переміщена особа 04.11.2014 року. На підставі заяви, пенсійна справа позивача була взято на облік з 01.09.2014 року.

Відповідно до довідки Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області від 09.12.2016 року позивач перебувала на обліку у відповідача та отримувала пенсію з вересня 2014 рокупо квітень 2015 року (а.с.10).

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради від 16.08.2016 року № позивача в'язко на облік, як внутрішньо переміщену особу, з фактичним місцем проживанням АДРЕСА_1 (а.с.7). Довідка про взяття позивача на облік, як внутрішньо переміщеної особи, не скасована.

16 серпня 2016 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області з заявою про виплату пенсії, в якій просила запросити пенсійну справу з Управління Пенсійного фонду України в м. Курахове, Мар'їнського району та виплачувати пенсію за фактичним місцем проживання (а.с.106).

Відповідачем прийнято розпорядження № 113 від 16.09.2016 року щодо призначення пенсії згідно Закону (а.с.107)

Відповідно до матеріалів справи, відповідачем на підставі заяви позивача від 16.08.2016 року виплату пенсії не поновлено.

Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області в листі від 09.12.2016 року зазначило, що вперше позивач звернувся з заявою про виплату пенсії 04.11.2014 року, на підставі якої її електронна пенсійна справа була взята на облік з 01.09.2014 року. У наступному позивача було знято з обліку 26.02.2016 року у зв'язку з направленням справи до управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області. 16.08.2016 року позивач повторно звернулась до Фонду як внутрішньо переміщена особа із заявою про виплату пенсії у зв'язку зі зміною місця проживання. Оскільки виплата пенсії позивачу в управлінні Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області проведено по 31.05.2016 року, електронну пенсійну справу позивача Фондом взято на облік з 01.06.2016 року. З прийняттям Постанови № 365 поновлення пенсії здійснюється на підставі рішення Комісії, за результатами проведення перевірки на підставі протоколу № 18 від 02.11.2016 року засідання Комісії відмовлено позивачу у відновленні пенсії (а.с.8-9).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сімї від 31.10.2016 року на момент обстеження заявник відсутній (а.с.12, 110).

Згідно витягу з протоколу № 18 засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконкомі Мирноградської міської ради від 02.11.2016 року, відмовлено позивачу у призначені (відновленні) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV)з урахуванням акту обстеження матеріально-побутових умов сімї (а.с.108).

Задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції виходи з того, що у відповідача не було законних підстав для припинення виплати пенсії позивачу.

Колегія суддів з зазначеним висновком суду першої інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014р. № 1706-VII (далі Закон №1706-VII).

Відповідно до статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі - Постанова № 637) (в редакції на час звернення позивача з заявою про поновлення виплати пенсії) встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. N 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України". Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому, з компенсацією витрат за надання таких послуг, передбачених укладеним відповідно до пункту 3 цієї постанови тристороннім договором.

Отже, умовами продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк» або з доставкою додому на весь час дії такої довідки.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року на час її прийняття строку дії довідки внутрішньо переміщеної особи встановлено не було.

Як вбачається з матеріалів справи, довідка позивача про взяття позивача на облік, як особу, переміщеної з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, є дійсною. В матеріалах справи відсутнє рішення структурного підрозділу з питань соціального захисту населення про скасування дії довідки позивача на час прийняття його на облік.

Статтею 5 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, положення цього Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій.

У статті 49 Закону № 1058-IV зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, підстави припинення виплати пенсії встановлені статтею 49 цього Закону, але жодна з яких управлінням (відповідачем у даній справі) не застосована та не доведена.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що призначення, виплата, припинення пенсійних виплат, у тому числі і внутрішньо переміщеним особам, має здійснюватися виключно на підставі норм Законів щодо пенсійного забезпечення на рівні з іншими громадянами України.

Рішення пенсійним органом щодо припинення виплати пенсії позивачу не приймалося.

Натомість, відповідачем припинено виплату пенсії позивачу на підставі протоколу Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яка прийняла рішення про відмову позивачу у призначенні/відновленні відповідних соціальних виплат. Дана обставина не може бути підставою для припинення виплати пенсії позивачу з огляду на положення статті 49 Закону № 1058-IV.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам вирішуються питання пенсійного забезпечення всупереч Конституції України та законам щодо пенсійного забезпечення, а відповідачем безпідставно припинено виплату пенсії позивачу без прийняття відповідного рішення.

Оцінюючи спірні правовідносини, колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, є результатом виконання трудових обовязків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку та конституційних гарантій держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України» зазначив, що яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до матеріалів справи, позивач перебуваючи на обліку, як внутрішньо переміщена особа, вже отримував пенсію за фактичним місцем проживання. Тобто, питання щодо поновлення виплати пенсії позивачу, як внутрішньо переміщеній особі, вже розглядалось пенсійним органом, зокрема, відповідачем та було задоволено. Позивач звернувся з заявою про виплату пенсії у зв'язку із зміною місця проживання.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до абз. 8 п.1 Постанови 637, поновлення або припинення соціальних виплат здійснюється публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утвореної районними, районними у м. Києві і Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. N 365. Отже, за приписами вищезазначеної норми, поновлення або припинення на підставі рішення комісії здійснюється публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України", а не відповідачем.

Враховуючи зазначені обставини, встановлену судом протиправні дії та бездіяльність щодо припинення та невиплати пенсії, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постанова винесена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 184, 195, 197, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області на постанову Димитровського міського суду Донецької області від 28 березня 2017 р. у справі № 226/21/17, - залишити без задоволення.

Постанову Димитровського міського суду Донецької області від 28 березня 2017 р. у справі № 226/21/17, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Судді Л.А. Василенко

Л.В. Ястребова