Справа № 808/339/16
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2017 року м. Київ К/800/16594/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г. Калашнікової О.В. Голяшкіна О.В.

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_4

на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 травня

2016 року

у справі №808/339/16

за позовом ОСОБА_4

до 1) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

2) Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на

ліквідацію Публічного акціонерного товариства "БАНК КАМБІО"

Додусенко В.І.

про визнання протиправною відмову та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БАНК КАМБІО" Додусенка Володимира Івановича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "БАНК КАМБІО" Додусенка Володимира Івановича щодо невключения ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства "БАНК КАМБІО", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БАНК КАМБІО" Додусенка Володимира Івановича включити ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства "БАНК КАМБІО", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб прийняти рішення про включення ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) до Загального реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства "БАНК КАМБІО", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2016 року, провадження у справі закрито на підставі п.2 ч.1 ст.157 КАС України.

Частково не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить вищезазначені судові рішення змінити та вирішити питання щодо відшкодування судових витрат.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб направив на адресу Вищого адміністративного суду України письмові заперечення на касаційну скаргу, в яких просив залишити касаційну скаргу без задоволення, ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2016 року - без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, встановленого пунктом 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та правильність застосування судами норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Як вбачається із матеріалів справи, 05 квітня 2016 року представником позивача подано до суду заяву про відмову від адміністративного позову у зв'язку з тим, що позивача (ОСОБА_4) включено до переліку осіб, які мають отримати відшкодування за рахунок Фонду. Також, у вказаній заяві представник позивача просив вирішити питання щодо відшкодування понесених позивачем судових витрат.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2016 року, провадження у справі закрито на підставі п.2 ч.1 ст.157 КАС України.

Відповідно до частин 1, 3 статті 136 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може відмовитися від адміністративного позову, а відповідач - визнати адміністративний позов протягом всього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову від адміністративного позову чи визнання адміністративного позову викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи. Судове рішення у зв'язку з відмовою від адміністративного позову, визнанням адміністративного позову чи примиренням сторін ухвалюється за правилами, встановленими статтями 112, 113 цього Кодексу.

За змістом частин 1, 2 статті 112 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може відмовитися від адміністративного позову повністю або частково, а відповідач - визнати адміністративний позов повністю або частково. Відмова від адміністративного позову чи визнання адміністративного позову під час підготовчого провадження мають бути викладені в адресованій суду письмовій заяві, яка приєднується до справи.

Про прийняття відмови від адміністративного позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі. У разі часткової відмови позивача від адміністративного позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі щодо частини позовних вимог.

Згідно пункту 2 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що суди попередніх інстанцій вірно дійшли висновку про закриття провадження у справі.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень було зроблено висновки щодо відсутності підстав для повернення судового збору на підставі п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Однак, представником позивача у заяві про відмову від позову було заявлено клопотання щодо відшкодування понесених позивачем судових витрат, яке за своєю юридичною природою не може вважатися як клопотання про повернення судового збору та вирішуватися відповідно до норм Закону України «Про судовий збір».

Статтею 95 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено розподіл витрат у разі відмови позивача від адміністративного позову.

Згідно приписів вказаної статті, у разі відмови позивача від адміністративного позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак, якщо позивач відмовився від адміністративного позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання адміністративного позову, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Таким чином, питання щодо відшкодування понесених позивачем судових витрат у цьому випадку повинно вирішуватися за правилами статті 95 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами попередніх інстанцій помилково вирішувалося питання щодо повернення судового збору, що у свою чергу призвело до необхідності оскаржити вказані судові рішення у касаційному порядку та понести ще більших судових витрат для відновлення прав позивача.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України наголошує, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку щодо закриття провадження у справі, проте, судами попередніх інстанцій помилково вирішено питання щодо відшкодування позивачу судових витрат із відповідача. Вказана помилка суддів не може бути усунена судом касаційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає за необхідне у цьому випадку скасувати оскаржувані рішення, а справу направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, а саме для вирішення заяви представника позивача про відмову від адміністративного позову разом із клопотанням щодо відшкодування понесених позивачем судових витрат із відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанції і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню із направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2016 року у справі №808/339/16 - скасувати.

Справу №808/339/16 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді