Справа № 818/2281/14
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2017 року м. Київ К/800/117/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівМороз Л.Л.
Стрелець Т.Г.
провівши у касаційному порядку попередній розгляд адміністративної справи за позовом Конотопської районної державної лікарні ветеринарної медицини до Державної фінансової інспекції в Сумській області про визнання протиправними та скасування вимог за касаційною скаргою Конотопської районної державної лікарні ветеринарної медицини на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Конотопська районна державна лікарня ветеринарної медицини (далі - Конотопська лікарня ветеринарної медицини) у Сумському окружному адміністративному суді пред'явила позов до Державної фінансової інспекції в Сумській області (далі - ДФІ в Сумській області) про визнання протиправними та скасування вимог.

Просила визнати протиправними та скасувати пункти 2, 4 листа-вимоги ДФІ в Сумській області від 31 липня 2014 року № 18-07-14-14/5460 про усунення порушень, виявлених у ході ревізії.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано пункт 2 вимоги ДФІ в Сумській області від 31 липня 2014 року № 18-07-14-14/5460 про прийняття Конотопської лікарні ветеринарної медицини до відома факту застосування фінансової санкції у вигляді зменшення бюджетних асигнувань; пункт 4 вимоги про відображення в обліку заборгованості перед бюджетом та перерахування до Державного бюджету 29898,39 грн. як плату за надання адміністративних послуг.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року постанову Сумського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2014 року скасовано.

Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Конотопська лікарня ветеринарної медицини подала касаційну скаргу.

Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що ДФІ в Сумській області з 31 березня по 16 травня 2014 року проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Конотопської лікарні ветеринарної медицини за період з 01 січня 2011 року по 28 лютого 2014 року, за результатами якої складено акт від 01 липня 2014 року.

Ревізією встановлено, що в порушення вимог частин четвертої, тридцятої статті 2, частини восьмої статті 7, частини четвертої статті 13 Бюджетного кодексу України (далі - БК України), частин шостої, восьмої Паспорта бюджетної програми на 2011 рік за КПКВ 2802030 "Організація і регулювання діяльності установ в системі ветеринарної медицини", затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України і наказом Міністерства фінансів від 17 лютого 2011 року № 33/186, частини шостої та восьмої Паспорта бюджетної програми на 2012 рік за КПКВ 2802030 "Організація і регулювання діяльності установ в системі Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України", затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України і наказом Міністерства фінансів України від 17 лютого 2012 року № 63/211, ветлікарнею допущено сплату послуг із виконання робіт по розкладці вакцини проти сказу диких м'ясоїдних тварин за КПКВ 2802030 "Організація і регулювання діяльності установ в системі ветеринарної медицини" (у 2011 році) та КПКВ 2802030 "Організація і регулювання діяльності установ в системі Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України" (у 2012 році). У відповідності до статті 119 БК України вказане перерахування на цілі, що не відповідають напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспортах бюджетної програми є нецільовим використанням бюджетних коштів в сумі 88 500,65 грн.

В порушення додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 09 червня 2011 року № 641 "Про затвердження переліку платних адміністративних послуг, які надаються Державною ветеринарною та фітосанітарною службою, органами та установами, що належать до сфери її управління, і розміру плати за їх надання", у період з 24 червня по 18 липня 2011 року адміністративні послуги лікарнею надавалися за заниженою вартістю, різниця склала 2 773,62 грн. Також в порушення вимог частини тридцять другої статті 4 Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" ветлікарнею не перераховано до державного бюджету кошти, які отримані ветлікарнею як плата за надання адміністративних послуг, внаслідок чого державному бюджету завдано матеріальної шкоди (збитків) в сумі 27 124,77 грн.

31 липня 2014 року відповідачем винесено вимогу № 18-07-14-14/5460 "Про усунення порушень, виявлених у ході ревізії Конотопської лікарні ветеринарної медицини", якою вимагалось від позивача:

- прийняти до відома факт застосування фінансової санкції у вигляді зменшення бюджетних асигнувань (пункт 2);

- відобразити в обліку заборгованість перед бюджетом та перерахувати в дохід державного бюджету кошти на загальну суму 29 898,39 грн. (пункт 4).

Не погоджуючись з пунктами 2, 4 вимоги ДФІ в Сумській області, позивач звернувся до суду з позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність пунктів 2, 4 оскаржуваної вимоги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування пункту 2 вимоги, суд апеляційної інстанції, враховуючи напрямки та завдання для досягнення мети, які передбачені бюджетними програмами за КПКВ 2802030 та КПКВ 2802020, вважав вірними висновки відповідача щодо порушення позивачем цільового використання коштів за КПКВ 2802030 у 2011 та 2012 роках.

Також, відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування пункту 4 вимоги, суд апеляційної інстанції, проаналізувавши Закон України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" та Положення про державну фінансову інспекцію України, затверджене Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/201, зазначив у своєму рішенні, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких порушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Стосовно відшкодування виявлених збитків орган державного фінансового контролю зазначає у вимозі про їх наявність, проте вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Отже, в органу державного фінансового контролю є право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених в ході перевірки підконтрольних установ, яка є обов'язковою до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Посилаючись на частину першу статті 2, статтю 17 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд зазначив, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Оскільки збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю і правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, то пункт 4 вимоги не порушує прав та інтересів позивача та як наслідок позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із правовою позицією суду апеляційної інстанції із огляду на наступне.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 № 499/2011 (далі - Положення), Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", згідно з якими органу державного фінансового контролю надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та, у разі виявлення порушень законодавства, пред'являти обов'язкові до виконання вимоги про усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

З матеріалів справи вбачається, що ДФІ в Сумській області пред'явлено вимогу про усунення виявлених ревізією порушень. При цьому в оскаржуваних пунктах вимоги вказано, зокрема на виявлені збитки та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряється судом, який розглядає такий позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 15 квітня 2014 року у справі № 21-40а14, від 15 квітня 2014року у справі № 21-63а14, від 07 жовтня 2014 року № 21-368а14, від 27 січня 2015 року № 21-436а14, який згідно зі статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, судове рішення суду апеляційноїх інстанції є законним і обгрунтованим, підстав для його скасування або зміни немає.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновку суду апеляційної інстанції та встановлених обставин справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 223 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Оскільки суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, підстав для задоволення касаційної скарги немає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 220-1, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Конотопської районної державної лікарні ветеринарної медицини відхилити, а оскаржувану постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року в адміністративній справі за позовом Конотопської районної державної лікарні ветеринарної медицини до Державної фінансової інспекції в Сумській області про визнання протиправними та скасування вимог залишити без зміни.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Стрелець Т.Г.