Справа № 348/596/17
Суддя: Мужик І.І.
Дата ухвалення: 2017-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/596/17

09 червня 2017 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді: Мужика І.І.

секретаря: Дмитрук С.І.

з участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представників відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов"язання вчинити дії,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до ОСОБА_5 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов"язання вчинити дії.

В судовому засіданні позивач по справі ОСОБА_1 позов підтримала з мотивів викладених в позовній заяві, яку просить задоволити та визнати дії ОСОБА_5 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області неправомірними та зобов»язати вчинити дії.

Представник відповідача - ОСОБА_5 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області ОСОБА_4 позов не визнала і просить в його задоволенні відмовити, оскільки він безпідставний.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.71 КАС України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог та зясувавши фактичні обставини справи,перевіривши матеріали справи приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступних підстав:

Відповідно до ст.2 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду для оскарження будь-яких рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Зі змісту ст.71 КАС України випливає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності його рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них та їхніх сімей.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 18 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийнятті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Частина 1 статті 71 КАС України закріплює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень і про скасування рішення, зобов'язання відповідача вчинити певні дії, іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оскільки відповідач по справі в силу норм ст.3 КАС України є суб'єктом владних повноважень, то застосуванню при розв'язанні спору підлягають норми ч.2 ст.71 КАС України, де зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМ України від 12.08.1993 року №637 передбачено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до п. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року № 1058 ІV (далі Закон № 1058) періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах,

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 у період з 01.09.1985 року по 02.07.1990 року навчалася в «Івано-Франківському державному педінституті ім. В.Стефаника» по спеціальності «російська мова і література», «англійська мова».

Після закінчення навчання позивача по справі ОСОБА_1 на підставі наказу №278-к від 15.08.1990 року було прийнято на роботу в Назавизівську неповну середню школу Надвірнянського району на посаду «вчитель російської мови і літератури», де вона працювала до 25.08.1992 року, після чого її звільнено з роботи в порядку переведення в «Івано-Франківський автотранспортний технікум».

25.08.1992 року на підставі наказу №113-к позивача по справі ОСОБА_1 зараховано на посаду «викладач російської мови і літератури» в «Івано-Франківський автотранспортний технікум», на якій вона працювала до 31.12.1999 року, після чого була звільнена з роботи в порядку переведення в «ОСОБА_5 коледж».

01.01.2000 року на підставі наказу №2-к позивач по справі ОСОБА_1 прийнята на посаду «викладач» у «ОСОБА_5 коледж» (згодом перейменований у ОСОБА_5 коледж НТУ), де вона працює до сьогоднішнього дня.

Весь стаж роботи на посаді «вчитель» у Назавизівській неповній середній школі та «викладач» в «Івано-Франківському автотранспортному технікумі», «ОСОБА_5 коледжі» (згодом перейменований у ОСОБА_5 коледж НТУ) підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача по справі ОСОБА_1 з посиланням на дату та номер наказів про прийняття та переведення (ас.8-9).

15.02.2017 року позивача по справі ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_5 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою про призначення їй пенсії на пільгових умовах, оскільки її вислуга років станом на 01.01.2016 року становила більше ніж 25 років 6 місяців. При цьому позивачем по справі ОСОБА_1 до заяви було подано пакет документів про стаж роботи, в тому числі про її навчання у «Івано-Франківському державному педінституті ім. В.Стефаника».

ОСОБА_5 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської №88/Г15 від 21.02.2017 року позивачу по справі ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у звязку із тим, що пільговий стаж її роботи (працівник освіти) становить 25 років 4 місяці 17 днів, що є недостатнім для призначення її пенсії за вислугу років. Із даної відмови позивач по справі ОСОБА_1 дізналася, що Надвірнянське обєднане Управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської відмовилося зарахувати до пільгового стажу період проходження виробничої практики на посаді «вчителя» в середній школі №12 м. Івано-Франківськ з 13.02.1989 року по 25.03.1989 року та в середній школі №1 м. Надвірна з 25.09.1989 року по 11.11.1989 року, яку вона проходила в період навчання в «Івано-Франківському державному педінституті ім. В.Стефаника» (ас.18-19).

Відповідно до ст. 51 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», пенсії за вислугу років встановлюються окремими категоріями громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до змін, внесених до Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 02.03.2015 року, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909, та наказом Міністерства охорони від 28.10.2002 року № 385 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров'я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров'я», в дошкільних навчальних закладах - завідуючі, вихователі-методисти, вихователі, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи, - станом на 01 січня 2016 року - 25 років і 6 місяців.

Відповідно до статті 52 вищезазначеного Закону, право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров'я, а також соціального забезпечення, які в будинках -інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно п. «є» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Пункт «є» вказаної статті закону передбачає, що на пенсію за вислугу років мають право працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається КМ України, незалежно від віку.

Постановою КМ України від 04.11.1993 року № 909 "Про перелік закладів і установ охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" уточнено, що пенсії за вислугу років працівникам освіти призначаються за наявності спеціального стажу роботи не менше як 25 років.

Разом з тим, відповідно до частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», п.3,2 та абзацом 2 пункту 15 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Згідно до п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення незалежно від віку, за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається КМ України, станом на 1 січня 2016 року - не менше 25 років і 6 місяців.

Відповідно до п. 2.16. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів, та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів. Період роботи зазначених студентів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів у студентських таборах, при проходженні виробничої практики і при виконанні науково-дослідної госпдоговірної тематики і при проходженні стажування підтверджується відповідною довідкою із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади та часу роботи. На підставі цих довідок навчальні заклади (наукові установи) забезпечують занесення до трудових книжок студентів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів відомостей про роботу та стажування згідно з одержаними даними. Довідки зберігаються в особистих справах зазначених осіб, як документи суворої звітності. Таким чином, час роботи на посаді учителя в шкільному навчальному закладі під час проходження практики мав бути внесеним до трудової книжки та зараховуватись до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії по вислузі років.

Відповідно до пункту 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого Постановою КМ України від 12.08.1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Згідно п. п. 1 - 3 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», трудовий стаж у випадку відсутності записів у трудовій книжці встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

На підтвердження того, що з 01.09.1985 року по 02.07.1990 року позивач по справі ОСОБА_1 навчалася в «Івано-Франківському державному педінституті ім. В.Стефаника» вона подала відповідачу копію диплому серія ТВ №962128, виданий 02.07.1990 року (ас.10).

На підтвердження того, що під час навчання позивач по справі ОСОБА_1 проходила педагогічну практику на посаді «вчителя» в середній школі №12 м. Івано-Франківськ з 13.02.1989 року по 25.03.1989 року та в середній школі №1 м. Надвірна з 25.09.1989 року по 11.11.1989 року нею було надано архівну довідку №01-23/37 від 10.02.2017 року, копію залікової книжки №РА-125-85 від 28.08.1985 року, копії наказів по Івано-Франківському педінституту №12-С від 07.02.1989 року та №115-с від 19.09.1989 року (ас.11-17).

Враховуючи те, що під час проходження практики позивач по справі ОСОБА_1 працювала вчителем в загальноосвітній школі і дана посада передбачена Постановою КМ України від 04.11.1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», таким чином вищевказаний період підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи за спеціальністю.

А тому, суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

На підставі ст.ст.18, 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 163,167,186,254 КАС України, суд,-

Постановив:

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати неправомірними дії ОСОБА_5 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови в зарахуванні ОСОБА_1 періоду проходження виробничої практики на посаді «учитель» в середній школі №12 м. Івано-Франківськ в період з 13.02.1989 року по 25.03.1989 року та в середній школі №1 м. Надвірна в період з 25.09.1989 року по 11.11.1989 року в стаж, який дає право на призначення пенсії по вислузі років, для призначення пенсії по вислузі років у відповідності до п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язати Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області зарахувати ОСОБА_1 період проходження виробничої практики на посаді «учитель» в середній школі №12 м. Івано-Франківськ в період з 13.02.1989 року по 25.03.1989 року та в середній школі №1 м. Надвірна в період з 25.09.1989 року по 11.11.1989 року в стаж, який дає право на призначення пенсії по вислузі років, для призначення ОСОБА_1 пенсії по вислузі років у відповідності до п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ст. 186 КАС України через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя Мужик І.І.

Повний текст постанови виготовлено 13.06.2017 року.