Справа № 814/2256/16
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

08 червня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/2256/16

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області та 3-ї особи ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

02.11.2016р. ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Управління ДАБІ у Миколаївській області та 3-ї особи ОСОБА_2, в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати реєстрацію «Повідомлення про початок виконання будівельних робіт» з 16.08.2013р. житлового будинку (одного) з господарськими спорудами за адресою: м.Миколаїв, пр.Героїв Сталінграда,37, зареєстрованої Інспекцією ДАБК у Миколаївській області 15.08.2013р. за №МК80;

- визнати протиправною та скасувати реєстрацію «Декларації про готовність до експлуатації обєкта», будівельні роботи на якому виконувалися на підставі вказаного вище повідомлення про початок їх виконання, зареєстрованої Інспекцією ДАБК у Миколаївській області 18.11.2014р.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду 1-ї інстанції, позивач 07.03.2017р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права та просив скасувати ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.02.2017р. та прийняти нову ухвалу, якою направити справу для продовження розгляду по суті до суду 1-ї інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність усіх належних підстав для її задоволення.

Так, вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем без поважних причин пропущено шестимісячний строк звернення до суду із даними позовними вимогами, встановлений ч.2 ст.99 КАС України, у зв'язку з чим, позовну заяву належить залишити без розгляду.

Проте, судова колегія, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції і вважає їх необґрунтованими та передчасними, виходячи з наступного.

Згідно із приписами ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, як вбачається з вимог ч.3 ст.99 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися і інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, необхідно зазначити, що дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов'язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі. Провадження в адміністративних судах, як спосіб захисту цих прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання цих строків впливає на права та обов'язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов'язків.

Так, процесуальний закон визначає, що «строк звернення до адміністративного суду» - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

При чому, днем, коли особа дізналась про порушення свого права, - є день, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про рішення, дію чи бездіяльність відповідача (суб'єкта владних повноважень), внаслідок яких відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до положень ст.100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Одночасно, необхідно зауважити й про те, що сутність зазначеного «інституту» полягає в тому, що особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права була не в змозі зробити це внаслідок незалежних від неї обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Так, як зазначає позивач (апелянт), про «Повідомлення про початок виконання будівельних робіт», зареєстрованого Інспекцією ДАБК у Миколаївській області 15.08.2013р. за №МК80 та реєстрацію «Декларації про готовність до експлуатації обєкта», зареєстрованої Інспекцією ДАБК у Миколаївській області 18.11.2014р. він дізнався тільки у жовтні 2016 року при ознайомленні з висновком судово-будівельної експертизи №125-079 від 19.11.2015р., призначеної ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 23.04.2015р. по цивільній справі №490/8019/2014.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, при звернення 25.08.2016р. до начальника Управління ДАБІ у Миколаївській області із заявою про винесення припису про зобовязання ОСОБА_2 усунути порушення будівельних норм та правил при будівництві двох будинків, позивач посилається та додає в додатках до цієї заяви копію зазначеного вище висновку судово-будівельної експертизи №125-079 від 19.11.2015р.

Отже, таким чином, позивачу було відомо про оскарженні рішення ще з 25.08.2016р.

Суд же 1-ї інстанції, в свою чергу, зазначає, що про спірні рішення Інспекції ДАБК позивачу ОСОБА_1 було відомо з матеріалів цивільної справи №490/8019/14-ц за його ж позовом, провадження по якій було відкрито ще 07.07.2014р.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що оскаржувані рішення відповідача фактично були витребуванні ухвалою судді Центрального районного суду від 30.07.2015р. у гр.ОСОБА_2 та направленні ухвалою від 17.08.2015р. експерту для проведення судово-будівельної експертизи по справі №490/8019/14-ц.

Таким чином, з вищевказаного вбачається, що посилання відповідача та висновок суду 1-ї інстанції про те, що 07.07.2014р. при відкритті провадження по справі №490/8019/14-ц позивачу було відомо і про реєстрацію Повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 15.08.2013р. і про реєстрацію Декларації про готовність до експлуатації обєкта від 18.11.2014р., ні чим не обґрунтовані, оскільки в матеріалах справи були відсутні такі докази.

Щодо посилань суду 1-ї інстанції про те, що висновок судово-будівельної експертизи №125-079 датовано 19.11.2015р., та саме з цієї дати нібито почався перебіг строку на звернення до суду, то з цього приводу слід вказати, що зазначені висновки також є помилковими, оскільки відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт ознайомлення позивача з даним висновком в той же день.

Отже, за таких обставин, судова колегія приходить до висновку про те, що позивачу стало відомо про оскаржувані рішення щонайменш 25.08.2016р., а не 07.07.2014р. т.б. з моменту відкриття провадження у цивільній справі №490/8019/14-ц і не 19.11.2015р. т.б. з дати виготовлення висновку судово-будівельної експертизи №125-079, а тому, відповідно, оскільки відсутні будь-які інші підтверджуючі докази, які б спростовували позицію позивача, то останній, на думку суду 2-ї інстанції, не пропустив встановлений чинним законодавством строк на звернення до суду із даним позовом.

До того ж, судова колегія, при прийнятті остаточного рішення по даному питанню, вважає за необхідне ще зазначити наступне.

Так, статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

При цьому, як вбачається зі змісту рішення Конституційного Суду України від 25.11.1997р. №9-зп щодо офіційного тлумачення ст.ст.55,64,124 Конституції України, кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Немотивована відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, фактично є порушенням права на судовий захист.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.6 «Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 року (ратифікована 11.09.1997р.), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом - тобто право на доступ до суду.

А згідно із ч.1 ст.6 КАС України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена.

Таким чином, з урахуванням вищевказаного, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про необхідність залишення даного позову без розгляду є передчасними та помилковими.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.199 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду 1-ї інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню і направити справу для продовження розгляду.

Враховуючи, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, судова колегія приходить до висновку про те, що оскаржуване судове рішення, відповідно до ст.204 КАС України, підлягає скасуванню з направленням справи до того ж суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті.

Керуючись ст.ст.195,197,199,204,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року про залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду - скасувати та направити дану справу №814/2256/16 до суду першої інстанції - для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

ОСОБА_3