Справа № 816/356/17
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 р.Справа № 816/356/17

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді Бартош Н.С.,

Суддів: Присяжнюк О.В., Курило Л.В.

при секретарі Дудка О.А.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислове обєднання «Цукровик Полтавщини» на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 06.04.2017р. по справі № 816/356/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислове обєднання «Цукровик Полтавщини»

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ «Агропромислове обєднання «Цукровик Полтавщини», звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: від 14.09.2016 р. № НОМЕР_1, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2015 рік у розмірі 182489,00 грн. та від 01.12.2016 р. № НОМЕР_2, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення з податку на додану вартість за листопад 2015 року на 36498,00 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.04.2017р. по справі № 816/356/17 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 06.04.2017р. по справі № 816/356/17 та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, де наполягає на законності судового рішення та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї та заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «АПО «Цукровик Полтавщини» у встановленому законодавством порядку зареєстроване як юридична особа () та з з 05.07.2000 р. перебуває на обліку в якості платника податків в Шишацькому відділенні Миргородської ОДПІ і є платником податку на додану вартість (т. 1, а.с. 218). Основним видом діяльності позивача за КВЕД-2010 є виробництво цукру (10.81).

Також, судом першої інстанції встановлено, що фахівцями ГУ ДФС у Полтавській області та Миргородської ОДПІ у період з 29.06.2016 р. по 08.08.2016 р. проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «АПО «Цукровик Полтавщини» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р., правильності нарахування та обчислення єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р., за результатами проведення якої складений акт від 15.08.2016 р. № 327/16-31-14-01-09/30811110 (т. 1, а.с. 14-85), в якому перевіряючими зафіксовано порушення підприємством позивача вимог: п. п. 198.2, 198.3 ст. 198 ПК України в частині завищення від'ємного значення, що враховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (р. 24 Декларації); пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України щодо завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2015 рік.

На зазначений акт перевірки позивачем подані заперечення від 23.08.2016 р. вих. № 820/03 (т. 1, а.с. 122-134), за результатами розгляду яких контролюючим органом прийняте рішення про проведення позапланової документальної виїзної перевірки ТОВ «АПО «Цукровик Полтавщини», за результатами якої складено акт від 08.09.2016 р. № 384/16-31-14-01-09/30811110 (т. 1, а.с. 143-174).

На підставі цього акта перевірки відповідачем 14.09.2016 р. сформовано податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2015 рік у розмірі 182489,00 грн. (т. 2, а.с. 59). Крім того, на підставі акта перевірки від 08.09.2016 р. № 384/16-31-14-01-09/30811110 та з урахуванням рішення ДФС України від 18.11.2016 р. № 24885/6/99-99-11-01-01-25 «Про результати розгляду скарги» відповідачем 01.12.2016 р. сформовано податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення з податку на додану вартість за листопад 2015 року на 36498,00 грн. (т. 1, а.с. 135-137).

Не погодившись з прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку про правомірність висновку контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства, наслідком чого є завищення останнім від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2015 рік на 182489,00 грн. та завищення від'ємного значення суми ПДВ за листопад 2015 року у розмірі 36498,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що 30.01.2015 р. між ТОВ «АПО «Цукровик Полтавщини» (комітент) та ТОВ фірма «Астарта Київ» (комісіонер) укладено Договір № 970 про надання послуг, за умовами якого комісіонер зобов'язувався за дорученням комітента придбати в інтересах останнього від свого імені послуги з виготовлення документації щодо трансфертного ціноутворення за 2013-2014 роки щодо операцій з продажу запасних частин на користь ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка»; передати комітенту документацію щодо трансфертного ціноутворення за 2013-2014 роки щодо операцій з продажу запасних частин на користь ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» до 01.12.2015 р.

На виконання вказаного вище правочину, документація з трансфертного ціноутворення в інтересах позивача була замовлена ТОВ фірма «Астарта Київ» і виготовлена ПрАТ «Делойт енд Туш Юкрейніан Сервісез Компані» на підставі Додатку від 16.03.2015 р. № 3 до Листа-угоди про надання послуг від 20.06.2013 р. № Тах/2013/19691 (т. 1, а.с. 195-198, 201-212). Надання послуг оформлене актом від 19.10.2015 р. № НОМЕР_3, підписаним представниками ТОВ фірма «Астарта Київ» і ПрАТ «Делойт енд Туш Юкрейніан Сервісез Компані» (т. 1, а.с. 199). У додатку № 1 до акту приймання-передачі послуг № НОМЕР_3 зазначено відомості щодо вартості послуг з підготовки документації з трансфертного ціноутворення щодо операцій ТОВ «АПО «Цукровик Полтавщини» за 2013-2014 роки (т. 1, а.с. 200). Загальна вартість таких послуг з ПДВ склала 214693,44 грн.

Результат наданих послуг - виготовлену документацію з трансфертного ціноутворення ТОВ фірма «Астарта Київ» передало позивачу разом із звітом комісіонера, а надання послуг оформлене актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.11.2015 р. № 2308 (т. 1, а.с. 213). Комісійна винагорода ТОВ фірма «Астарта Київ» за надані послуги склала 2% від вартості послуг з виготовлення документації щодо трансфертного ціноутворення, а саме - 4293,87 грн., у тому числі ПДВ - 715,65 грн.

У звязку з цим, загальна сума витрат ТОВ фірма «Астарта Київ» у зв'язку з виконанням доручення позивача за Договором від 30.01.2015 р. № 970 склала 218987,31 грн. В свою чергу, позивачем 31.10.2016 р. на рахунок ТОВ фірма «Астарта Київ» перераховані кошти у розмірі 218987,31 грн., про що надано платіжне доручення № С8-1874 (т. 1, а.с. 214).

Порушення вимог податкового законодавства відповідач по справі повязує з не встановленням зв'язку витрат позивача на придбання послуг у ТОВ фірми «Астарта Київ» із господарською діяльністю ТОВ «АПО «Цукровик Полтавщини», що на думку податкового органу свідчить про безтоварність цієї господарської операції.

В свою чергу, в доводах апеляційної скарги відповідач по справі зазначив, що реальність послуг підтверджується не лише вказаними вище первинними документами, а й наявною у апелянта документацією з трансфертного ціноутворення, що надавалася фахівцям податкового органу під час проведення перевірки. При цьому, обґрунтовуючи необхідність придбання послуг з виготовлення документації щодо трансфертного ціноутворення позивач посилався на приписи пп. 39.4.3 п. 39.4 ст. 39 ПК України, за змістом якого платники податків, що здійснюють контрольовані операції, повинні вести та зберігати документацію щодо трансфертного ціноутворення.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 ПК України, контрольованими операціями є: господарські операції з придбання (продажу) товарів (робіт, послуг), що здійснюються платниками податків з пов'язаними особами - нерезидентами; господарські операції з придбання (продажу) товарів (робіт, послуг), що здійснюються платниками податків з пов'язаними особами - резидентами, які: задекларували від'ємне значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток за попередній податковий (звітний) рік; застосовують спеціальні режими оподаткування станом на початок податкового (звітного) року; сплачують податок на прибуток підприємств та/або податок на додану вартість за іншою ставкою, ніж базова (основна), що встановлена відповідно до цього Кодексу, станом на початок податкового (звітного) року; не були платниками податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість станом на початок податкового (звітного) року.

Відповідно до пп. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 ПК України платники податків (крім Національного банку України), які протягом звітного періоду здійснювали контрольовані операції, зобов'язані подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, до 1 травня року, наступного за звітним, засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису. Форма звіту (уточнюючого звіту) про контрольовані операції встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

З аналізу наведених вище приписів ПК України вбачається, що документація з трансфертного ціноутворення має бути розроблена платником податків до 1 травня року, що настає за звітним. В свою чергу, актуальність розробки на замовлення позивача документації з трансфертного ціноутворення за 2013-2014 роки щодо операцій з продажу запасних частин на користь ТОВ «Агрофірма «ім. Довженка» у листопаді 2015 року позивачем не обґрунтовано, оскільки звіт про контрольовані операції за 2013 рік позивачем до податкової інспекції подано 29.04.2014 р., а відповідний звіт за 2014 рік - 24.04.2015 р.,що свідчить про те, що на момент розробки документації з трансфертного ціноутворення позивачем була подана відповідна звітність контролюючому органу.

Відповідно до п. 120.3. ст. 120 ПК України неподання платником податків звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення або невключення до такого звіту інформації про всі здійснені протягом звітного періоду контрольовані операції відповідно до вимог пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу тягне за собою накладення штрафу у розмірі:300 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, - у разі неподання (несвоєчасного подання) звіту про контрольовані операції;1 відсоток суми контрольованих операцій, незадекларованих у поданому звіті про контрольовані операції, але не більше 300 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за всі незадекларовані контрольовані операції; 3 відсотки суми контрольованих операцій, щодо яких не була подана документація, визначена підпунктом 39.4.6 пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, але не більше 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за всі контрольовані операції, здійснені у відповідному звітному році. Сплата таких фінансових санкцій (штрафів) не звільняє платника податку від обов'язку подання звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення.

Доказів того, що позивач притягався до відповідальності на підставі п. 120.3. ст. 120 ПК України матеріали справи не містять.

Також колегія суддів зазначає, що ст. 1011 ЦК України встановлено, що за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Із зазначеного слідує, що комісіонер, на відміну від повіреного, вчиняє правочин за дорученням комітента від свого імені, а не від імені комітента.

Комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії згідно ст. 1013 Цивільного кодексу України. При цьому, ст. 1014 ЦК України визначено, що комісіонер зобовязаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо комісіонер вчинив правочин на умовах більш вигідних, ніж ті, що були визначені комітентом, додатково одержана вигода належить комітентові.

В свою чергу, у долучених до матеріалів справи документах не визначено собівартість виконаних послуг, що виключає можливість визначити, яким чином формувалась вартість таких послуг виконавцем та унеможливлює визначення розміру фактичних витрат, понесених ТОВ фірма «Астарта Київ» та ПрАТ «Делойт енд Туш Юкрейніан Сервісез Компані» у звязку з наданням послуг та підтвердження економічної обґрунтованості вартості таких послуг, виставленої до сплати позивачу. Також позивачем не обґрунтовано доцільність замовлення послуг з виготовлення документації з трансфертного ціноутворення саме у ТОВ фірма «Астарта Київ» та на умовах договору комісії.

За змістом пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Об'єкт оподаткування цим податком визначений у ст. 134 ПК України.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 цього ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Склад витрат і порядок їх визначення визначений в ст. 138 ПК України, де зокрема, пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Кодексу передбачено, що витрати операційної діяльності включають в себе собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Положеннями абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З аналізу наведених вище норм ПК України вбачається, що платник податків має право формувати валові витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати.

Зі змісту пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України вбачається, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

У відповідності до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Положеннями п. 198.2 ст. 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Положеннями п. 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою ? операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми. Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

В основі оподаткування лежить не волевиявлення осіб у вигляді цивільно-правового правочину, а фактичний рух активів із урахуванням ділової мети такого руху та його звязку із господарською діяльністю платника податків, а норми податкового законодавства повязують формування витрат та/або податкового кредиту із фактом придбання товарів чи послуг з метою використання у господарській діяльності.

В свою чергу, позивачем не доведено доцільність укладення вказаного вище правочину, оскільки на момент розробки документації з трансфертного ціноутворення позивачем вже були подані відповідні звіти про контрольовані операції контролюючому органу, а тому витрати понесені позивачем на сплату наданих послуг не можуть вважатися витратами, що повязані з господарською діяльністю підприємства позивача.

У звязку з цим, суд першої інстанції правомірного висновку, що відсутність розумних економічних та організаційно-адміністративних причин для укладання договору про надання послуг з ТОВ фірма «Астарта Київ», а також відсутність чинників, з якими закон повязує можливість формування позивачем податкового кредиту та витрат за спірними операціями, зокрема, - відсутність звязку витрат позивача за вказаним договором з його господарською діяльністю, свідчить про відсутність у позивача правових підстав для формування податкового кредиту та витрат за вищезазначеними господарськими операціями з ТОВ фірма «Астарта Київ».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Враховуючи те, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 06.04.2017р. по справі № 816/356/17 прийнята з дотриманням норм матеріального права, колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислове обєднання «Цукровик Полтавщини» на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 06.04.2017р. по справі № 816/356/17 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 06.04.2017р. по справі № 816/356/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислове обєднання «Цукровик Полтавщини» до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 12.06.2017 року.