Справа № 825/826/17
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2017 року Чернігів Справа № 825/826/17

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Житняк Л.О.,

за участі секретаря Стасюк Т.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача Труби А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій та вимоги,

В С Т А Н О В И В:

23.05.2017 позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати:

- податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області від 21.03.2017 № , від 21.03.2017 № , вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.03.2017 № 2 та рішення від 21.03.2017 № 000871302 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

В судовому засіданні проведено замінено неналежного відповідача на належного, а саме Чернігівську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Чернігівській області замінено на Головне управління ДФС у Чернігівській області (далі - ГУ ДФС), оскільки оскаржувані рішення приймались саме ГУ ДФС.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при формуванні декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік був занижений обсяг виручки, отриманої від реалізації фармацевтичних товарів кінцевим споживачам на суму 100 807,97 грн. Однак, при цьому був занижений і обсяг витрат, які за різницею з заниженим валовим доходом складали об'єктивну суму оподатковуваного прибутку. Під час проведення перевірки контролюючим органом були перевірені виписки по рахунку в банку, за даними яких, безготівкові витрати склали 1 108 378,64 грн, попри це, в акті перевірки зазначено що обсяг всіх витрат позивача за 2015 рік склав лише 954 215,84 грн. При цьому, при розгляді заперечення до Акту перевірки, податківцями не були враховані в повному обсязі витрати підприємця на придбання меблів, телефону, профілю решіточного та оплати послуг за пусконалагоджування системи сигналізації, всього на суму 84 342,11 грн. Вказані витрати, окрім оплати за придбання меблів, були зроблені у безготівковій формі, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, які надавались на перевірку.

Позивач вважає, що під час перевірки та під час розгляду заперечень до Акту перевірки, відповідачем не були в повному обсязі враховані валові витрати позивача за 2015 рік, а тому рішення відповідача не можна вважати такими, що відповідають дійсним обставинам, внаслідок чого вони підлягають скасуванню.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, надав свої письмові заперечення, вказавши, що документи, якими можна було би документально підтвердити витрати позивача на перевірку не надавалися, а ті що були надані при розгляді заперечень, відповідачем враховані - внаслідок чого було зменшено суму чистого доходу за 2015 рік і відповідно зменшено суму податку на доходи фізичних осіб , єдиного внеску, військового збору.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ФОП ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Чернігівської міської ради 30.01.2009, включена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і перебуває на обліку як платник податків у Чернігівській ОДПІ.

Перевіряючи підстави проведення перевірки позивача, судом встановлено, що згідно із пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 77.4 ст. 77, ст. 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755, відповідно до направлень від 30.12.2016 №606 та від 30.12.2016 №607 та плану-графіку проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання, головним державним ревізор-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи управління податків і зборів фізичних осіб Чернігівської ОДПІ Головного управління ДФС у Чернігівській області ОСОБА_4, проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, якою встановлені порушення Податкового кодексу України та Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", про що складено Акт від 30.01.2017 № 17/13/НОМЕР_3 (а.с. 11-45).

Перевірку проведено з відома ФОП ОСОБА_1 з 30.12.2016 по 16.01.2017, з перервою в роботі з 31.12.2016 по 02.01.2017, з 07.01.2017 по 09.01.2017 та з 14.01.2017 по 15.01.2017. Термін перевірки продовжувався відповідно до наказу від 16.01.2017 №16 на 5 робочих днів з 17.01.2017.

У розділі "Висновок" Акту перевірки встановлені наступні порушення:

- ст.44, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, абз.6 п.6 ст.128 Господарського кодексу та п.1 "Порядку ведення Книги обліку доходів та витрат, що ведуть суб'єкти підприємницької діяльності, крім осіб, які обрали спрощену систему і які ведуть незалежну професійну діяльність", затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481 (наказом ДПА України від 24.12.2010 № 1025), а саме: ФОП ОСОБА_1 на перевірку не надано Книгу обліку доходів та витрат та банківські виписки по розрахунковим рахункам* (а.с.15);

- п.49.2, пп.49.18.5 п.49.18, п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755, а саме: ФОП ОСОБА_1 несвоєчасно подано до ДПІ у м. Чернігові податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік;

- п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755, а саме: ФОП ОСОБА_1 занижено загальний оподатковуваний дохід за 2015 рік на 100 807,97 грн, через включення до складу валового доходу неповного обсягу виручки, отриманої від реалізації фармацевтичних товарів кінцевим споживачам;

- п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755, занижено оподатковуваний дохід за 2015 рік на 100 807,97 грн внаслідок заниження валового доходу.

Виходячи з цих порушень, було встановлено також порушення податкового законодавства щодо нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, військового збору та податку на доходи фізичних осіб.

В подальшому, висновки зазначеного вище Акту перевірки були оскаржені в адміністративному порядку до ГУ ДФС шляхом надання заперечень до Акту перевірки.

За результатами розгляду наданих заперечень було складено висновок від 16.03.2017 №78/ФОП/25-01-13-04-15, яким контролюючим органом визнано не встановлені під час перевірки додаткові витрати за 2015 рік на суму 20 875,00 грн.

Внаслідок викладеного, ГУ ДФС у Чернігівській області були прийняті податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області від 21.03.2017 № , від 21.03.2017 № , вимога про сплату боргу (недоїмки) від 21.03.2017 № 2 та рішення від 21.03.2017 № 000871302 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, які є предметом розгляду даної справи.

Перевіряючи правильність проведення відповідачем перевірки ФОП ОСОБА_1 суд зазначає, що вона проведена відповідно до вимог п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, згідно якого органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Поняття та порядок проведення документальної планової виїзної перевірки, визначені пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 та ст.78 Кодексу, відповідачем дотримано. Строки проведення виїзних перевірок, встановлені ст.82 Кодексу, не порушено. Підставою для проведення такої перевірки стала вимога пп.77.4 ст.77, ст.82 Кодексу.

Дослідивши фактичні обставини нарахування податкового зобов'язання, судом враховано, що згідно пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи із врахуванням визначення терміну "податкове зобов'язання", вказаного в пп.14.1.156 п.14.1 ст.14 Кодексу.

Згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпунктом 44.3 ст.44 Податкового кодексу України встановлено, що платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у п.44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою підприємцем від провадження господарської діяльності встановлений ст.177 Податкового кодексу України.

Так, п.177.2 ст.172 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

З 01.01.2015 внесено зміни до п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України відповідно до яких до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, зокрема, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в пп.177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Фізичні особи-підприємці на загальній системі оподаткування зобов'язані вести книгу обліку доходів і витрат, у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати (п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України).

Міністерством доходів і зборів України зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за №1686/24218 наказ Міндоходів від 16.09.2013 № 481 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення" (далі - Порядок).

Відповідно до п.5 Порядку записи у книги обліку доходів і витрат виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід.

Підпунктом 2 п.6 Порядку визначено, що у графі 2 "Сума доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності" книги обліку доходів і витрат відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг).

У графі 6 "Сума витрат, пов'язаних з придбанням товарів (робіт, послуг)" книги обліку доходів і витрат відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов'язані з отриманням доходу за підсумками дня (пп. 6 п. 6 Порядку). У графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов'язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг.

Тобто, підставою для визначення витрат у податковому обліку можуть бути лише первинні документи, оформлені належним чином. Первинні документи повинні мати певний перелік обов'язкових реквізитів, які визначені ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". При цьому, наявність у платника податку актів прийому-здачі виконаних робіт/послуг, які складені на виконання договорів та доказів оплати вартості отриманих робіт/послуг, є достатніми підставами для формування таких витрат.

При цьому, суд враховує, що відповідно до п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Судом встановлено, що позивачем на перевірку було надано Книги обліку розрахункових операцій (КОРО) № 1 (за період з 18.09.2014 по 20.02.2015), № 2 (за період з 21.02.2015 по 17.08.2015) та № 3 (за період з 18.08.2015 по 12.02.2016) та банківські виписки по розрахунковому рахунку №8992 (ПАТ "А-БАНК") (а.с16), відповідно до яких було визначено суму отриманого протягом перевіряємого періоду валового доходу. В поданому ФОП ОСОБА_1 розрахунку податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою за 2015 рік, задекларовано дохід від здійснення діяльності: рекламних агентств - 4 517,57 грн. та роздрібної торгівлі фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах - 964 760,00 грн. Відповідно до наданих на перевірку Книг обліку розрахункових операцій (КОРО), було виявлено, що отриманий ФОП ОСОБА_1 протягом 2015 року валовий дохід від здійснення роздрібної торгівлі фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах становить 1 065 567,97 грн. (без ПДВ), внаслідок чого контролюючим органом вказано на порушення п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, та занижено загальний оподатковуваний дохід за 2015 рік на 100 807,97 грн., через включення до складу валового доходу неповного обсягу виручки, отриманої від реалізації фармацевтичних товарів кінцевим споживачам. Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Судом також встановлено, що висновки Акту перевірки, зокрема вищевказаний, було оскаржено в адміністративному порядку до ГУ ДФС у Чернігівській області, з посиланням на обставину, що податкова декларація за 2015 рік була невірно складена, внаслідок чого невірно визначена сума валового доходу, а розрахунок валового доходу суб'єкта підприємницької діяльності, зазначений в Акті перевірки, відповідає дійсності.

При цьому, позивач стверджує, що в зазначеній податковій декларації також невірно була визначена і сума валових витрат, яка була також занижена, а з урахуванням дійсного розміру валових витрат розмір оподатковуваного доходу у майновій декларації визначений вірно і з нього були належним чином сплачені всі відповідні податки та збори. Занижений обсяг витрат, в даному випадку, за різницею з заниженим валовим доходом, складає об'єктивну суму оподатковуваного прибутку.

В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначає, що під час перевірки контролюючим органом були перевірені виписки по рахунку в банку "Акцент Банк" (ПАТ "А-БАНК"), копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.61-95, 96-119) та з яких вбачається, що безготівкові витрати позивача за даним рахунком в 2015 році склали 1 108 378,64 грн, в той час як в Акті перевірки обсяг витрат визначений у розмірі 954 215,84 грн.

Позивачем для розгляду заперечення було надано підтвердження витрат, що були не включені до валових витрат в декларацію про майновий стан та доходи, а саме: копію товарного чека від 06.03.2015 б/н на оплату 320,00 грн. за касову стрічку ФОП ОСОБА_5, копію квитанції до прибуткового касового ордера від 05.03.2015 №0515 на оплату 14 800,00 грн. СТОВ "Нове життя" за холодильники та сейф, копію товарного чека від б/д.11.2015 №8 на оплату 5 755,00 грн. ФОП ОСОБА_6 за датчик, кабель, короб тощо (а.с.55).

Надані документи були враховані при розгляді заперечень, внаслідок чого оподатковуваний дохід за 2015 рік було визначено у розмірі 79 932,97 грн. При цьому, контролюючим органом не були враховано в повному обсязі витрати ФОП ОСОБА_1 на придбання меблів у ФОП ОСОБА_7, телефону у ТОВ "Інтернаціональні телекомунікації", профілю решіточного у ТОВ "Фірма ТРІУМФ ВТ" та оплати послуг з пуско-налагоджування системи охоронної сигналізації УДСО при УМВС України в Чернігівській області, оскільки документи, що підтверджують оплату вказаних послуг ані на перевірку, ані на розгляд заперечень позивачем не подавались (а.с.120-131).

Вказані вище документи є такими, що повністю відповідають вимогам, встановленим до первинних документів, які пред'являються ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (зі змінами та доповненнями), первинні документи складені у відповідності до чинного законодавства та не мають дефектів форми, змісту або походження чи інших недоліків та в повній мірі відображають склад понесених позивачем витрат, проте, надані позивачем лише в судове засідання.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, частина наданих документів була викрадена поряд з медикаментами, обладнанням, книгою доходів та витрат за період з 2011 року по 2015 рік, витратними документами, відомостями виплати і нарахування заробітної плати, табелями обліку робочого часу, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.159).

А отже, відсутність первинних документів на момент перевірки не позбавляла права використовувати їх для цілей податкового обліку та у разі, якщо такі документи були поновлені, позивач міг сформувати на їх підставі витрати в періоді, на який припадало таке поновлення.

Відповідно до п. 44.5 ст.44 Податкового кодексу України, у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов'язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

Позаяк, позивач вказаний вище обов'язок не виконав, не повідомивши у визначений термін контролюючий орган про викрадення первинних документів, які слугували підставою для формування витрат, а тому за фактичної відсутності під час перевірки книги обліку доходів і витрат, вказане унеможливило встановлення відповідності формування позивачем в декларації про майновий стан і доходи непідтверджених витрат на основі наявних документів.

Викладене вище, на думку суду, давало контролюючому органу достатніх підстав для невизнання заявленої позивачем суми валових витрат, що не була підтверджена на момент проведення перевірки та розгляду заперечень належними та допустимими первинними документами, зберігання та відновлення яких у разі втрати є обов'язком платника податків, а тому суд не вбачає в діях відповідача жодних порушень.

При цьому, суд також враховує, що базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий. До зазначеної суми з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску застосовується відповідна ставка, зазначена в пункті 3 розділу III цієї Інструкції. Згідно п.11 ст.8 Закону №2464-VI: "Єдиний внесок для платників, зазначених у п.4 та 5 ч.1 ст.4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 % визначеної п.2 та 3 ч.1 ст.7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску." Відповідно до пп.2 п.1 ст.7 Закону №2464-VI: "Для платників, зазначених у п.4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 ч.1 ст.4 цього Закону єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до п.4 ст.1 Закону №2464-VI, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок. Відповідно до п.5 ст.1 Закону №2464-VI, мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

При цьому, пп. 3 п.2 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначено, що за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску до 01.01.2015 накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми, а після 01.01.2015- 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Також, положенням пп.1.1 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України визначено, що платниками військового збору є особи визначені ст.162 Кодексу, зокрема, платником податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент. Крім того, суд враховує, що у відповідності до пп.1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу ставка військового збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату військового збору до бюджету є особи визначені у ст.171 Кодексу. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому ст.168 цього Кодексу, для податку на доходи фізичних осіб, за ставкою, визначеною пп.1.3 цього пункту.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно вказав на порушення позивачем п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України та донарахування податку на доходи фізичних осіб у розмірі 11 989,96 грн, і відповідно - єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу у розмірі 27 225,12 грн, військового збору - 1 198,99 грн та прийняття рішення від 21.03.2017 № 000871302 про застосування штрафних санкцій у сумі 5 445,02 грн.

Так, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України). При цьому в силу прямої дії ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вказана правова норма повністю кореспондується із ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" визначив, що "...адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі і поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.". А тому, відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, за встановленого факту відсутності первинних документів на момент перевірки, відсутності Книги обліку доходів та витрат за 2015 рік та невиконання позивачем обов'язку, встановленого ст.44 Податкового кодексу України, а також за відсутності підстав врахування в повному обсязі заявлених в запереченні витрат, окрім тих, що підтверджені позивачем документально при розгляді заперечень, оскільки документи, що їх підтверджують ані на перевірку, ані на розгляд заперечень позивачем не подавались, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, в повній мірі довів правомірність свого рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій та вимоги необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст. ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.О. Житняк