Справа № 826/25854/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» до Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправними дій, скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Державне підприємство «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» (далі - позивач) до Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач) з наступними позовними вимогами:

- визнати дії Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про накладення на позивача фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини протиправними;

- скасувати постанову Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 26.10.2015 №71-15 «Про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову повністю.

В судовому засіданні судом ухвалено розглядати справу в порядку письмового провадження на підставі ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що будинок, що знаходиться за адресою: місто Київ, Шевченківський район, вулиця Володимирська, 45 є пам'яткою архітектури місцевого значення - «будинок прибутковий» 1892р., відповідно до наказу Міністерства культури України від 21.10.2011 №912/0/16-11, охоронний №121-Кв. та розташовується у Центральному історичному ареалі міста Києва (рішення Київської міської ради від 28.03.2002 №370/1804) - охороняється Законом України «Про охорону культурної спадщини» (далі - Закон).

29 вересня 2015 головним спеціалістом відділу інспекції державного контролю об’єктів культурної спадщини та археологічного нагляду Управління збереження історичного середовища та охорони об’єктів культурної спадщини Департаменту культури ВО КМР (КМДА) здійснено огляд та фото фіксацію об’єкта культурної спадщини на вулиці Володимирській, 45 у Шевченківському районі міста Києва для подальшого аналізу та використання у роботі та встановлено наступне: «На головному фасаді пам'ятки з обох боків внутрішньобудинкового арочного проїзду розташовані скульптури «Атлантів», одна з яких, що з правового боку від проїзду, демонтована, на підтвердження чого надано фото фіксацію. Також, скульптура, що з лівого боку від проїзду та місце демонтованої скульптури з правого боку, вкриті рекламними банерами, на яких зображені ці скульптури у повному об'ємі та з написами в нижній частині банера «Скульптури демонтовано для реставрації, яку буде здійснено за підтримки ДП «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації. Орієнтовний термін завершення робіт - кінець жовтня 2015 року». Замовниками робіт по демонтажу скульптури та розміщенню вказаної реклами є позивач та Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування фонду Шевченківського району м. Києва». Оскільки зазначені роботи були проведені без погодженої з Департаментом науково-проектної документації та без дозволу Департаменту на виконання зазначених робіт, то це призвело до пошкодження, а також знищення зовнішніх елементів будинку. Необхідно зазначити, що вказаний будинок має пошкодження дворового фасаду, зокрема, часткове відшарування тинькування та фарби на різних частинах фасаду по всьому будинку; наявні волосяні тріщини на різних частинах фасаду; часткові ушкодження архітектурно-художнього оформлення фасаду; до лівого об'єму будинку влаштована одноповерхова прибудова, в якій розміщується Паломницький відділ Сектору духовно-просвітницьких проектів Української Православної Церкви. Отже, пам'ятка утримується в неналежному стані. Балансоутримувачем першого поверху та підвалу вказаної пам'ятки є позивач. Викладена вище інформація, свідчить про порушення ч.1 ст.22, ч.1 ст.23, ч.1 абз.1 ч.2, ч.3, абз.2 ч.5 ст.24, абз.2 ч.1 ст.26 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

07 жовтня 2015 посадовою особою відповідача складено акт №93 про вчинення правопорушення, а саме: порушення ч.1 ст.22, ч.1, ч.3 та абз.2 ч.5 ст.24, абз.2 ч.1 ст.26 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та складено припис №249/П про надання позивачем у десятиденний строк з моменту його отримання до Департаменту на розгляд у встановленому порядку науково-проектну документацію з реставрації, реабілітації, ремонту, пристосування вказаної пам’ятки (її частини).

Не погоджуючись з винесеним рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про охорону культурної спадщини» пам'ятки, їхні частини, пов'язане з ними рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, замінювати, переміщувати (переносити) на інші місця.

Частина 1 статті 24 Закону вказує, що власник або уповноважений ним орган, користувач зобов'язані утримувати пам'ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до Закону та охоронного договору.

Абзац 1 частини 2 статті 24 Закону передбачає, що використання пам'ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам'ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.

Частиною третьою статті 24 Закону забороняється змінювати призначення пам'ятки, її частин та елементів, робити написи, позначки на ній, на її території та в її охоронній зоні без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Відповідно до абз.2 ч.5 ст.24 Закону розміщення реклами на пам'ятках місцевого значення, в межах зон охорони цих пам'яток, історичних ареалів населених місць здійснюється на підставі дозволу, що оформлюється (видається) відповідно до Закону України «Про рекламу» за участю органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Частиною 1 статті 26 Закону встановлено, що консервація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам'яток місцевого значення здійснюються за наявності письмового дозволу органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції, на підставі погодженої з ним науково-проектної документації.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем і Управлінням охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), правонаступником якого є відповідач згідно Положення про Департамент культури ВО КМР (КМДА) укладено охоронний договір від 30.12.2014 за №3105, згідно якого позивачу передано у користування як балансоутримувачу частину пам'ятки архітектури місцевого значення – будинок житловий (охоронний №121-Кв, наказ Міністерства культури України від 21.10.2011 №912/0/16-11 за адресою: вулиця Володимирська, 45, технічна адреса приміщень: вулиця Володимирська, 45 літ. А). Пунктом 5.4 охоронного договору зобов'язано позивача не робити ніяких прибудов до пам'ятки, зокрема, переробляти її як ззовні так і в середині без спеціального письмового дозволу органу охорони.

Проте, як вбачається з наданої позивачем фотофіксації з лівого боку пам'ятки здійснено прибудову.

Крім того, пунктом 7 охоронного договору вимагалось від позивача погоджувати в установленому порядку із органом охорони культурної спадщини розміщення реклами, інших написів та позначок на вказаній пам'ятці, на її території та в її охоронній зоні.

У порушення вказаного пункту договору з наданих відповідачем фотоматеріалів вбачається, що на місці, де мала бути розміщена скульптура «Атланта», було розміщено банер. При цьому, відомості щодо отримання дозволу на розміщення реклами позивачем чи подача ним документів на погодження в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 12 охоронного договору визначено обов'язком погоджувати з органом охорони реставраційні, ремонтні та інші роботи відповідно до науково-проектної документації, розробленої та затвердженої відповідно до вимог чинного пам’яткоохоронного законодавства. Також пунктом 13 охоронного договору визначено, що з метою збереження пам'ятки та створення належних умов для її використання балансоутримувач зобов'язаний у термін 2014-2015 рік замовити ліцензійній проектній організацій, що має право проведення проектних робіт на пам'ятках проект реставрації та реабілітації вказаної частини пам'ятки, а також про взяття із іншими власниками будинку, пайової участі у виконанні робіт по художньому освітленню головного фасаду будинку згідно із погодженим із нами проектом.

Проте, позивачем при укладенні тристороннього договору від 16.07.2015 №182/15 порушено п.13 охоронного договору, оскільки угода укладалась без погодженої Департаментом науково-проектної документації для проведення здійснених на підставі неї позивачем робіт. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази наявності у виконавця робіт згідно тристороннього договору від 16.07.2015 №182/15 ліцензії на проведення ремонтних робіт на об'єктах культурної спадщини, оскільки пунктом 13 охоронного договору визначено, що замовлення науково-проектної документації можливе лише у ліцензійованого виконавця майбутніх робіт.

Як вбачається з додатку 1 «Дефектний акт на ремонт фасаду житлового будинку за адресою: вул. Володимирська, 45» та Локального кошторису на будівельні роботи №2-1-1, складеного в поточних цінах станом на 11.06.2015, що є невід'ємними частинами тристоронньої угоди, які також додані до позовної заяви, позивач, як один із замовників замовив виконання робіт та оплатив витрати за пунктом «Заміна скульптури Атланта».

Не маючи науково-проектної документації, затвердженої та погодженої в установленому законодавством порядку позивач порушив вимоги ст.22 Закону України «Про охорону культурної спадщини», якою заборонено здійснювати заміну рухомого та не рухомого майна пам'ятки чи її частини.

У зв’язку з відсутністю у відповідача інформації з приводу процедури проведення ремонтних робіт, матеріалів та маніпуляцій, які були здійсненні із скульптурою «Атланта» за замовленням позивача та констатовано факт порушення Закону та охоронного договору, до позивача застосовано фінансові санкції спірним рішенням.

При цьому, суд зазначає, що на виконання вимог припису від 07,10.2015 №249/п позивачем надано відповідь від 21.10.2015 №1566 без науково-проектної документації з реставрації, реабілітації, ремонту, пристосування вказаної пам’ятки (її частини).

Згідно положень ст.30 Закону України «Про охорону культурної спадщини» органи охорони культурної спадщини зобов'язані заборонити будь-яку діяльність юридичних або фізичних осіб, що створює загрозу пам'ятці або порушує законодавство, державні стандарти, норми і правила у сфері охорони культурної спадщини.

Приписи органів охорони культурної спадщини є обов'язковими для виконання всіма юридичними та фізичними особами.

Оскільки витребовувана приписом документація надана позивачем не була, відповідачем видано спірну постанову від 26.10.2015 №71-15.

Крім того, згідно норм Конвенції про охорону архітектурної спадщини Європи від 03.10.1985, підписаної у місті Гранада (ратифікована Україною Законом України від 20.09.2006 №165-V) (ч.2 ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України») термін «архітектурна спадщина» включає, зокрема, визначні місця, створені спільно людиною та природою частково забудовані ділянки, які мають чітко визначені характерні і однорідні риси, характеризуються спільністю чітких територіальних ознак і мають непересічне історичне, археологічне, мистецьке, наукове, соціальне або технічне значення.

Згідно зі ст.ст.3, 4 Конвенції, для збереження архітектурної спадщини держава-учасник Конвенції зобов'язана: вживати правових заходів для охорони архітектурної спадщини; за допомогою таких заходів і діючих в кожній державі або кожному регіоні процедур, забезпечити охорону пам'яток, архітектурних ансамблів та визначних місць; запровадити відповідні контрольні і дозвільні процедури, необхідні для правової охорони об'єктів архітектурної спадщини; запобігати спотворенню, руйнуванню або знищенню об'єктів спадщини, що охороняються.

Законодавство держав-учасниць має передбачати вимоги щодо подання до відповідного компетентного органу, що стосується архітектурного ансамблю або будь-якої його частини чи визначного місця і передбачає: спорудження нових будівель, значну зміну вигляду, яка переінакшує характеристики будівель або визначних місць.

Згідно статті 10 Конвенції кожна Сторона зобов'язується прийняти комплексну політику збереження архітектурної спадщини, яка передбачає охорону архітектурної спадщини як одну з головних цілей планування забудови міської та сільської територій, а також забезпечує врахування цієї вимоги па всіх етапах розробки планів розвитку територій та виконання процедур видання дозволів на проведення робіт;

Відповідно до ст.9 Конвенції, кожна Сторона зобов'язується забезпечити, щоб відповідний компетентний орган належним чином реагував на порушення законодавства про охорону архітектурної спадщини. У відповідних випадках він може зобов'язати правопорушника зруйнувати новоспоруджену будівлю, якщо вона не відповідає встановленим вимогам, або реставрувати об'єкт спадщини, що охороняється, до його первісного вигляду.

Відповідно до положень статті 13 Конвенції, з метою сприяння здійсненню такої політики кожна Сторона зобов'язується розвивати в межах своєї політичної і адміністративної системи і ефективне співробітництво на всіх рівнях між органами, що займаються питаннями збереження спадщини, культури, довкілля і загального планування.

На виконання вимог вказаної Конвенції Україна шляхом закріплення відповідних повноважень органів охорони культурної спадщини в Законі врегулювала питання захисту вказаних об'єктів.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги те, що в межах судового розгляду справи було підтверджено порушення позивачем ч.1 ст.22, ч.1, ч.3 та абз.2 ч.5 ст.24, абз.2 ч.1 ст.26 Закону України «Про охорону культурної спадщини», постанова про накладання фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини від 26.10.2015 №71-15 є правомірною, а отже позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав.

Натомість відповідачем як суб’єктом владних повноважень надано суду достатні докази в обґрунтування правомірності винесення ним оспорюваної постанови.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Державного підприємства «Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя І.А. Качур