Справа № 335/3045/17(2-а/335/140/2017)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2017 року справа № 335/3045/17(2-а/335/140/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Лукманової О.М. Божко Л.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2017 року у справі №335/3045/17 (2а/335/140/2017) за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

01 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив: визнати за ОСОБА_1 права на зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби в Збройних силах СРСР з 10.11.1973 року по 21.11.1975 року - 02 роки 0 місяців 11 днів, половину строку за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1978 року по 01.07.1982 року - 01 рік 11 місяців 0 днів, час роботи на посаді слідчого з 01.08.1982 року по 01.03.1992 року - 09 років 07 місяців 0 днів та безпосередньо на посаді судді з 18.05.1993 року по 30.09.2016 року - 23 роки 4 місяці 13 днів, а всього - 36 років 10 місяців 24 дні; визнати протиправним та скасування розпорядження УПФУ у Вознесенівському районі м. Запоріжжя № 194696 від 03.10.2016 року про призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86 відсотків від заробітної плати; зобов'язати УПФУ у Вознесенівському районі м. Запоріжжя зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді період проходження строкової військової служби в Збройних силах СРСР з 10.11.1973 року по 21.11.1975 року - 02 роки 0 місяців 11 днів, половину строку за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1978 року по 01.07.1982 року - 01 рік 11 місяців 0 днів, час роботи на посаді слідчого з 01.08.1982 року по 01.03.1992 року - 09 років 07 місяців 0 днів та безпосередньо на посаді судді з 18.05.1993 року по 30.09.2016 року - 23 роки 4 місяці 13 днів, а всього - 36 років 10 місяців 24 дні та призначити з 01.10.2016 року на підставі поданої заяви та подання Господарського суду Запорізької області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків від встановленої довідкою Господарського суду Запорізької області заробітної плати для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виплату якого проводити з вказаної дати без обмеження граничного розміру з урахуванням раніше сплачених сум.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що при виході у відставку позивач набув право на врахування до стажу, який дає право на вихід у відставку строку проходження військової служби, періоду роботи слідчим та половини навчання на денній формі навчання на юридичному факультеті. Однак, відповідачем в порушення вимог Закону не враховано зазначений стаж для умов призначення та виплати довічного утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, замість чого здійснено призначення довічного утримання у розмірі 88% від заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді. Позивач вважає, що відмовляючи в призначенні довічного утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати відповідач діяв не в порядку та не у спосіб визначений законодавством, вказане є підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2017 року адміністративний позов задоволено:

Визнано за ОСОБА_1 право на зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби в Збройних силах СРСР з 10.11.1973 року по 21.11.1975 року - 02 роки 0 місяців 11 днів, половину строку за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1978 року по 01.07.1982 року - 01 рік 11 місяців 0 днів, час роботи на посаді слідчого з 01.08.1982 року по 01.03.1992 року - 09 років 07 місяців 0 днів та безпосередньо на посаді судді з 18.05.1993 року по 30.09.2016 року - 23 роки 4 місяці 13 днів, а всього - 36 років 10 місяців 24 дні.

Визнано протиправним та скасувано розпорядження Управління пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя № 94696 від 03.10.2016 року про призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86 відсотків від заробітної плати.

Зобов'язано Управління пенсійного фонду у Вознесенівському районі м. Запоріжжя зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді період проходження строкової військової служби в Збройних силах СРСР з 10.11.1973 року по 21.11.1975 року - 02 роки 0 місяців 11 днів, половину строку за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1978 року по 01.07.1982 року - 01 рік 11 місяців 0 днів, час роботи на посаді слідчого з 01.08.1982 року по 01.03.1992 року - 09 років 07 місяців 0 днів та безпосередньо на посаді судді з 18.05.1993 року по 30.09.2016 року - 23 роки 4 місяці 13 днів, а всього - 36 років 10 місяців 24 дні та призначити з 01.10.2016 року на підставі поданої заяви та подання Господарського суду Запорізької області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків від встановленої довідкою Господарського суду Запорізької області заробітної плати для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виплату якого проводити з вказаної дати без обмеження граничного розміру з урахуванням раніше сплачених сум.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке призначене 03.10.2016 року у відповідності до ЗУ «Про судоустрій і статус суддів». У відповідності до ст.. 135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» визначено стаж, який може бути зарахований до стажу роботи на посаді судді. Відповідач зазначає, що ст.. 135 Закону не передбачено можливості зарахувати до стажу роботи на посаді судді період навчання на денній формі навчання на юридичному факультеті університету, строкову службу в армії, а також час роботи слідчим. Оскільки, стаж роботи позивача на посаді судді становить менше 24 роки 10 місяців, йому, на думку пенсійного органу, було правомірно призначено до виплати довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86% від заробітної плати судді працюючого на відповідній посаді.

Від відповідача на адресу суду надійшло клопотання про заміну відповідача у справі його правонаступником, у зв'язку з реорганізацією пенсійних територіальних органів, зокрема УПФУ в Вознесенівському районі м. Запоріжжя, шляхом злиття в Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, на підтвердження чого надано витяг з реєстру.

У відповідності до ст. 55 КАС України, суд вважає за можливе клопотання відповідача задовольнити та замінити відповідача у справі УПФУ в Вознесенівському районі м. Запоріжжя на Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1, з 22 квітня 1993 року працював на посаді судді Господарського суду Запорізької області.

З 05 серпня 2015 року ОСОБА_1 отримує пенсію за віком (у зв'язку із досягненням 60-річного віку).

Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 року № 1515-VIII „Про звільнення суддів" позивача було звільнено з посади судді Господарського суду Запорізької області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом № 268 від 30 вересня 2016 року позивач був відрахований зі штату суду у зв'язку з відставкою.

Станом на 30 вересня 2016 року стаж роботи позивача, який надає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, склав 36 років 10 місяців 24 дні.

03.10.2016 року позивач подав до Управління пенсійного фонду України у Вознесенівському районі місті Запоріжжя заяву про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та всі необхідні для цього документи.

Розпорядженням відповідача № 194696 від 03.10.2016 року позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 86 відсотків від заробітної плати.

Вважаючи розпорядження та дії відповідача щодо призначення позивачу довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% протиправним позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач набув право на врахування стажу роботи на посаді слідчого, половини строку навчання на денній формі навчання в університеті, строку проходження служби в армії до стажу який дає право на вихід у відставку, а також виплату грошового утримання у розмірі 90% від утримання працюючого судді, відтак підстави для призначення позивачу грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% від утримання працюючого судді та неврахування усього набутого ним стажу - відсутні.

Суд апеляційної інстанції вирішуючи спір між сторонами виходить з наступного.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до ч.1 ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В силу вимог ст.126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

Проголосивши незалежність і недоторканість суддів, Конституція України передбачила однією з гарантій цієї незалежності право судді на відставку (п.9 ч.5 ст.126 Конституції України).

Отже, зміст поняття «право на відставку» слід розуміти як одну із позитивних підстав припинення суддею своїх повноважень з одночасним гарантуванням отримання належного матеріального забезпечення як складової соціальних гарантій незалежності суддів.

Так, як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

При цьому, в п.2 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що за змістом ст.126 Конституції України положення ч.3 ст.11 Закону України «Про статус суддів» у взаємозв'язку з ч.8 ст.14 Закону України «Про судоустрій України» (в редакціях, що були чинними на час розгляду справи судом) треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

В п.3.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені Конституцією України та Законом України «Про статус суддів». Згідно з ч.1 ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів. Це положення передбачає і фінансування щомісячного довічного грошового утримання суддів за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України (абзац восьмий пункту 7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання). Особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності, що закріплюється у статті 126 Конституції України, і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діяла до внесення змін Законом України від 08 липня 2011 року №3668-VI) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» внесено зміни до вказаної норми, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 % грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» у зв'язку з тим, що вона не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить ст.126 Основного Закону України та вказано, що підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

У вказаному рішенні Конституційний суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації, як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсії) чи внаслідок припинення повноважень чи набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

При цьому, у зазначеному рішенні Конституційний Суд України наголосив, що неодноразово висловлював та враховує попередні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, зокрема і суддів у відставці, що були викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008.

Згідно ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України» у разі необхідності Конституційний Суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку.

З метою реалізації зазначених повноважень (ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України»), Конституційний Суд України, у п.8 мотивувальної частини вказаного Рішення від 03 червня 2013 року зазначив, що підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону №2453 в редакції до змін, внесених Законом №3668, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Рішення Конституційного Суду України має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03 червня 2013 року підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

На час звільнення позивача у відставку був чинним Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), ст. 120 даного Закону передбачає, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

У відповідності до положень ч.1 ст. 135 Закону № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною 3 статті 141 Закону № 2453-VI в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №1-8/2016, визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (редакція до 28.03.2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Як встановлено судом, позивача призначено сна посаду судді в 1993 році, тобто до набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів», тобто до набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів», в той час діяв Закон України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ у відповідній редакції.

Згідно ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 р. №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

За правовою позицією Верховного Суду України, визначеній в постанові від 01.07.2014 р. в справі №21-244а14, правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у відповідача підстав для неврахування всього набутого позивачем стажу при визначенні розміру довічного утримання судді у відставці ОСОБА_1, та вважає, що наявними є підстави для призначення позивачу довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді.

У рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004 зазначено, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантування фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту.

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України, також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, від 22 травня року №10-рп/2008, від 3 червня 2013 року №3-рп/2013.

З огляду на викладене, суд вважає, що йому право на звільнення з посади судді у відставку, та отримання довічного грошового утримання у розмірі 90% відсотків від заробітку судді, згідно постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року право позивача на відставку було реалізоване, відтак у відповідності до ст.. 126 Конституції України позивач набула і право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% грошового утримання судді.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування розпорядження пенсійного органу про призначення позивачу довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86%, із зобов'язанням відповідача врахувати для призначення грошового утримання до стажу роботи на посаді судді періоду роботи слідчим, строку служби в армії та половини навчання на юридичному факультеті в інституті на денній формі навчання, здійснити перерахунок та виплачувати довічне грошове утримання у розмірі 90% від заробітку судді, який працює на відповідній посаді.

Між тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що підстави для задоволення вимог позивача про визнання за ним судом права на врахування до стажу, який дає право на вихід у відставку та призначення грошового довічного утримання судді у відставці, всього набутого стажу - відсутні, оскільки по-перше: у відповідності до ст. 162 КАС України, суд адміністративної юрисдикції не наділений повноваженнями приймати рішення про визнання за особою права на врахування певного стажу, прийняття такого рішення призведе фактично до перебирання судом дискреційних повноважень пенсійного органу, що є неприпустимим в силу Закону, по-друге визнання судом протиправним рішення суб'єкта владних повноважень із зобов'язанням його вчинити певні дії є достатнім та належним способом захисту порушеного права особи за наслідками розгляду адміністративної справи.

Відтак, з урахуванням факту реалізації судом першої інстанції допустимих КАС України та достатніх заходів відновлення порушених прав та інтересів позивача шляхом задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування розпорядження про призначення позивачу довічного утримання у розмірі 86% від утримання працюючого судді із зобов'язанням відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу грошового утримання, з урахуванням всього набутого стажу судді, в розмірі 90% від утримання працюючого судді, суд апеляційної інстанції, з урахуванням принципу дискреційності повноважень органів державної влади, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем права на врахування до суддівського стажу всього набутого стажу.

Отже, постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про визнання за позивачем права на врахування до суддівського стажу всього набутого стажу - скасувати, в іншій частині постанову суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.195, ст.197, ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя - задовольнити частково.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2017 року у справі №335/3045/17 (2а/335/140/2017) в частині задоволених позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права на зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби в Збройних силах СРСР з 10.11.1973 року по 21.11.1975 року - 02 роки 0 місяців 11 днів, половину строку за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01.09.1978 року по 01.07.1982 року - 01 рік 11 місяців 0 днів, час роботи на посаді слідчого з 01.08.1982 року по 01.03.1992 року - 09 років 07 місяців 0 днів та безпосередньо на посаді судді з 18.05.1993 року по 30.09.2016 року - 23 роки 4 місяці 13 днів, а всього - 36 років 10 місяців 24 дні - скасувати та в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити

В решті постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2017 року у справі №335/3045/17 (2а/335/140/2017) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій сторонам у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко