Справа № 185/2601/17
Суддя: Зінченко А. С.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 185/2601/17
Провадження № 2-а/185/239/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді - Зінченко А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

29 березня 2017 року представник ОСОБА_1 за довіреністю від 23 грудня 2016 року № 58 - ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, в якому просить визнати дії Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо не зарахування часу відбування покарання у вигляді виправних робіт за місцем роботи до загального стажу роботи неправомірними, зарахувати ОСОБА_1 час відбування покарання у вигляді виправних робіт за місцем роботи, згідно вироку Народного суду міста Павлограда від 05 жовтня 1978 року, період з 12 жовтня 1978 року по 31 грудня 1979 року - до загального стажу роботи, зобов'язати Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області зарахувати до загального стажу, період відбування покарання у вигляді виправних робіт за місцем роботи у Пересувній механізованій колоні № 90 треста «Дніпросільбуд» з 12 жовтня 1978 року по 31 грудня 1979 року та провести перерахунок пенсії.

Позов мотивовано тим, що згідно вироку Народного суду міста Павлограда від 05 жовтня 1978 року позивач відбував покарання у вигляді одного року виправних робіт за місцем роботи з утриманням 20 % заробітку на користь держави в Пересувній механізованій колоні № 90 треста «Дніпросільбуд». З листа Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області № 4601/05/18 від 17.03.2017 року позивач дізнався, що йому не зараховано до стажу роботу період з 12 жовтня 1978 року по 31 грудня 1979 року. Відповідно до ст.103 ВТК УРСР в редакції, що діяла на час відбування покарання, час відбування виправних робіт без позбавлення волі до загального і безперервного трудового стажу засудженого не зараховується, про що робиться запис у його трудовій книжці, проте Виправно-трудовий кодекс України втратив силу з 01.01.2004 року з набранням чинності КВК України, а згідно ч.3 ст.42 Кримінально-виконавчого кодексу України час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи.

В судове засідання позивач, представник позивача не з'явились, згідно їх заяв підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити, справу розглядати без їх участі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, згідно його заяви справу просить розглянути без його участі, позовні вимоги не визнає, надав заперечення. В запереченнях на позов відповідачем зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні з 06.09.2010 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року зі змінами та доповненнями, враховуючи норми ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII від 28.02.1991 року. Загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 14 років 21 день (по 01.08.1999 року). Статтею 103 Виправно-трудового кодексу УРСР (зі змінами, яка діяла до 01.09.2001 року) визначено, що час відбування виправних робіт без позбавлення волі до загального і безперервного трудового стажу засудженого не зараховується, про що робиться запис у його трудовій книжці. При умові сумлінної роботи і зразкової поведінки в період відбування виправних робіт без позбавлення волі цей час може бути включений в загальний трудовий стаж особи, яка відбула покарання, на підставі рішення суду в порядку, встановленому кримінально-процесуальним законодавством України. З 01.09.2001 року Законом України «Про внесення змін до виправно-трудового кодексу України» від 11.07.2001 року № 2636-III внесено ряд змін та доповнень, а саме було встановлено, що згідно ст. 95 Виправно-трудового кодексу України від 23.12.1970 № 3325-VII (зі змінами), яка діяла до 01.01.2004 року, час відбування покарання у виді виправних робіт може бути включений судом до загального трудового стажу засудженого. При призначенні пенсії ОСОБА_1 не надав рішення суду про зарахування відбування покарання у виді виправних робіт до загального стажу роботи, тому період відбування покарання у виді виправних робіт без позбавлення волі з 12.10.1979 року по 31.12.1979 року не зараховано до загального стажу.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, дослідивши матеріали пенсійної справи позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 був засуджений вироком Народного суду міста Павлограда від 05 жовтня 1978 року за ч.2 ст.206 Кримінального кодексу УРСР до одного року виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням 20% заробітку на користь держави та без позбавлення волі. Позивач відбував покарання за місцем роботи Пересувній механізованій колоні № 90 тресту «Дніпросільбуд». В трудовій книжці позивача зроблений запис, що час відбуття покарання з 12 жовтня 1978 року по 31 грудня 1979 року не зараховується до загального трудового стажу.

ОСОБА_1 звернувся до відповідача 04 листопада 2010 року з заявою про призначення пенсії за віком як потерпілий внаслідок аварії на ЧАЕС.

Згідно розрахунку стажу загальний страховий стаж позивача складає 14 років 21 день без зарахування ОСОБА_1 у загальний трудовий стаж часу відбування ним покарання у вигляді виправних робіт за місцем роботи в період з 12 жовтня 1979 року по 31 грудня 1979 року.

Відповідно до ст.103 Виправно-трудового кодексу України, затвердженого Законом N3325-VII від 23.12.1970 року, час відбування виправних робіт без позбавлення волі до загального і безперервного трудового стажу засудженого не зараховується, про що робиться запис у його трудовій книжці. При умові сумлінної роботи і зразкової поведінки в період відбування виправних робіт без позбавлення волі цей час може бути включений в загальний трудовий стаж особи, яка відбула покарання, на підставі рішення суду в порядку, встановленому кримінально-процесуальним законодавством України.

Положеннями ч.4 ст.95 Виправно-трудового кодексу України, якими регулювався порядок і умови виконання покарання у виді виправних робіт та які були чинні у період відбування позивачем виправних робіт визначалось, що час відбування покарання у виді виправних робіт може бути включений судом до загального трудового стажу засудженого.

Відповідно до ч.3 ст.42 чинного Кримінально-виконавчого кодексу України час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи.

Відповідно до Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України з набранням чинності цим Кодексом втрачає чинність Виправно-трудовий кодекс України, затвердженого Законом N 3325-VII від 23.12.1970 року; Закони України та інші нормативно-правові акти до приведення у відповідність із цим Кодексом застосовуються у частині, що не суперечить цьому Кодексу.

Норма ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування передбачає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. Тобто, дана стаття передбачає можливість застосування положень ч.4 ст. 95 ВТК України.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також Закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституції України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайно, є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, якій діяв у часі раніше».

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Посилання відповідача, що на час відбування покарання діяли положення Виправно-трудового кодексу України, за якими виправні роботи не зараховувались до загального трудового стажу, суд вважає безпідставними, оскільки в даних спірних правовідносинах необхідно застосовувати положення Кримінально-виконавчого кодексу України, які діють на час звернення позивача до Управління Пенсійного фонду України в м.Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області, тобто на час виникнення спірних правовідносин. Суд вважає, що відповідач при розгляді заяви позивача і прийнятті рішення з цього приводу, виходячи з наявності загального набутого позивачем страхового стажу за даними трудової книжки, повинен був керуватись ст.42 Кримінально-виконавчого кодексу України, а не положенням Виправно-трудового кодексу України.

Вказані висновки суду узгоджуються з позицією Вищого адміністративного суду України, яка викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24 січня 2013 року у справі К/9991/19211/12.

Про порушене його право позивач дізнався з листа-роз'яснення відповідача від 17.03.2017 року, до суду звернувся 29.03.2017 року.

Виходячи з вищевикладеного та зважаючи на принцип пріоритетності норм Закону прийнятого пізніше, суд вважає, що позивач має право на зарахування у загальний трудовий стаж час відбування ним покарання у вигляді виправних робіт за місцем роботи в період з 12 жовтня 1979 року по 31 грудня 1979 року.

Відповідно до ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Виходячи з вищенаведеного позов ОСОБА_1 до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню в частині визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання відповідача зарахування позивачу у загальний трудовий стаж час відбування ним покарання у вигляді виправних робіт за місцем роботи, та перерахувати пенсію.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 6 -11, 71, 161, 163, 167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково

Визнати протиправними дії Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо не зарахування ОСОБА_1 часу відбування покарання у вигляді виправних робіт за місцем роботи до загального стажу роботи.

Зобов'язати Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області зарахувати ОСОБА_1 у загальний трудовий стаж час відбування ним покарання у вигляді виправних робіт за місцем роботи в період з 12 жовтня 1979 року по 31 грудня 1979 року та здійснити перерахунок пенсії з урахуванням вищезазначеного стажу.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя А. С. Зінченко