Справа № 805/181/17-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Тарасенко І. М.
Суддя-доповідач - Гаврищук Т.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року справа №805/181/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сухарька М.Г.

при секретарі судового засідання Борисова А.А.,

за участю сторін по справі:

позивач: не з'явився

відповідач: Довгаленко В.Р. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року по справі № 805/181/17-а (головуючий І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про зобов'язання надати наказ про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про зобов'язання надати наказ: «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка надається ОСОБА_5 безоплатно у власність кадастровий НОМЕР_1 площею 1,5787 га, пасовищ із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, для ведення особистого селянського господарства на території Новоартеміської сільської ради Костянтинівського району Донецької області за межами населених пунктів».

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року адміністративний позов задоволено, зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області вчинити дії, зокрема надати наказ: «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка надається ОСОБА_5 безоплатно у власність кадастровий НОМЕР_1 площею 1,5787 га, пасовищ із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, для ведення особистого селянського господарства на території Новоартеміської сільської ради Костянтинівського району Донецької області за межами населених пунктів».

В апеляційній скарзі та під час судового засідання відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги ті обставини, що відповідно до ст.. 116 Земельного Кодексу України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян проводиться один раз по кожному виду використання. Позивач вже скористався правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки. Крім того, листом Державного комітету України по земельних ресурсах від 05.04.2002 року №14-22-4/2080 зазначено, що тотожності термінів «особисте селянське господарство» та «особисте підсобне господарство». Відповідач також вважає, що суд не вправі зобов'язувати вчинити дії щодо прийняття наказів Головним управлінням.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач 30 жовтня 2015 року звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,000 га.

Наказом від 28 січня 2016 року № 20-СГ надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2,0000 га пасовищ із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, для ведення особистого селянського господарства на території Новоартемівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області за межами населених пунктів.

Наведеним наказом позивача зобов'язано було забезпечити розробку та погодження в установленому законом порядку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки та подати погоджений проект землеустрою до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області.

Листом від 30 серпня 2016 року за № Ш-3727/0-2316/6-16 відповідач повідомив позивача про те, що результатами розгляду проекту землеустрою встановлено, що позивач вже реалізував своє право на отримання земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, у зв'язку з чим прийняти рішення про передачу земельної ділянки безоплатно у власність позивача не представляється можливим.

Позивач 21.10.2016 року звернувся до відповідача з листом у якому просив повторно розглянути клопотання щодо затвердження розробленого та погодженого за встановленим порядком проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка надається у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (запас) державної власності на території Новоартемівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області за межами населених пунктів площею 1,5787 га пасовищ з цільовим використанням для ведення особистого селянського господарства.

На наведене звернення відповідач листом від 15 листопада 2016 р. № Ш-4755/0-3037/6-16 повідомив позивача про те, що порушене у вищевказаному клопотанні питання вже розглядалося Головним управлінням у серпні 2016 року, отже проект землеустрою повертається.

Відповідач листом від 20 грудня 2016 року № Ш-5451/0-3703/6-16 у відповідь на клопотання позивача від 07.12.2016 року щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Новоартемівської сільської ради Костянтинівського району, заперечує проти погодження проекту землеустрою. У листі зазначено, що ст.. 121 Земельного кодексу України закріплені норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Статтею 116 Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до пункту "в" частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За приписами частини четвертої цієї статті передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз за кожним видом використання.

Згідно з пунктом "б" частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

У частині шостій статті 5 Закону України "Про особисте селянське господарство" визначено, що громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 гектара, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених статтею 121 ЗК України для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до частини першої статті 56 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара.

Верховний суд України у постанові від 24 червня 2015 року дійшов висновку про те, що з огляду на системний аналіз положень вищенаведених норм законодавства, досліджуючи співвідношення понять "особисте підсобне господарство" та "особисте селянське господарство" можна зробити висновок, що право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених статтею 121 ЗК України для ведення особистого селянського господарства мають ті громадяни, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі не більше 0,6 га відповідно до приписів Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року.

У такому випадку безоплатна передача земельної ділянки буде здійснюватися за загальним порядком, визначеним статтею 118 ЗК України.

За приписами ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач має у власності земельну ділянку площею 0,4213 га згідно державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ДН № 001888 виданого 10.06.1996 року на підставі рішення Новоартемівської сільської ради від 20.10.1994 року та яка наведена в інформаційній довідці управління Держгеокадастру у Костянтинівському районі Донецької області від 06.07.2016 року № 193/01-29, отримана позивачем у власність позивача у порядку здійснення безоплатної приватизації громадянами своїх присадибних земельних ділянок в межах населених пунктів. Цільове призначення використання цієї земельної ділянки ведення особистого підсобного господарства. Тобто, площа наведеної земельної ділянки не перевищує встановлену норму безоплатної передачі земельних ділянок громадянам 2,0 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено статтею 118 ЗК України, згідно з положеннями частини шостої якої громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За приписами частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 8 цієї статті визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186- 1 цього Кодексу.

Згідно частини 1 стаття 186- 1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

За приписами частини 5 та частини 6 цієї статті органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було надано висновок від 29.06.2016р.за №57/41-16 яким погоджено проект землеустрою щодо відведення позивачеві земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення (запас) державної власності на території Новоартемівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області за межами населених пунктів площею 1,5787 га пасовищ з цільовим використанням для ведення особистого селянського господарства.

Згідно до вимог частини дев'ятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

За приписами частини 10 цієї статті відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що оскільки площа земельної ділянки, отримана позивачем у власність в порядку здійснення безоплатної приватизації, не перевищує встановлену норму безоплатної передачі земельної ділянки громадянам для ведення особистого селянського господарства - 2,0 га, то відповідачем безпідставно було відмовлено у прийнятті рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення позивачеві спірної земельної ділянки.

Лист Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 30 серпня 2016 року за №Ш-3727/0-2316/6-16 не є нормативно-правовим актом, а тому доводи апеляційної скарги з посиланням на цей лист колегією суддів не прийнято до уваги.

Положення ч.2 ст.121 ЗК України не регулюють спірні правовідносини, а тому колегією суддів також не прийнято до уваги.

Надаючи правову оцінку належності обраного судом першої інстанції способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства (Сhahal v. the United Kingdom (22414/93) [1996] ЕСНR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав 4 свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити-поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що у спірних правовідносинах вирішення питання про зобов'язання відповідача вчинити відповідні є дієвим засобом захисту прав позивача у розумінні ст.162 КАС України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року по справі № 805/181/17-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року по справі №805/181/17-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 14 червня 2017 року.

Ухвала у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 15 червня 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий: Т.Г.Гаврищук

Судді: А.А.Блохін

М.Г.Сухарьок