Справа № 336/2781/17
Суддя: Зарютін П. В.
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

336/2781/17-а

2а/336/294/17

12 червня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Чернишовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач подав до суду вищевказаний позов, в якому просить визнати протиправним рішення відповідача щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за віком, скасувавши таке рішення, та зобов'язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком як матері дитини-інваліда дитинства, відповідно до ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.3 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 20 квітня 2017 року.

В силу ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128 КАС України суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Нормативно-правовими актами, що визначають умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України є Закон України «Про пенсійне забезпечення», Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також прийняті у виконання цих законів підзаконні нормативно-правові акти.

Судом встановлено, що 20 квітня 2017 року позивач звернулась до відповідача з письмовою заявою щодо призначення їй дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, на підставіст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення»та п. 3 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням відповідача № 4 від 25.04.2017 року в задоволенні заяви позивача про призначення дострокової пенсії за віком було відмовлено з тих підстав, що її син не може бути визнаний інвалідом до досягнення шестирічного віку.

При цьому, відповідач послався на п. 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії № 22-1, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р., яким визначено, що у разі, якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років.

Відповідно до вимог ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення»жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Відповідна норма Закону втратила чинність з прийняттям Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», тому відповідно до ч. 3 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» тимчасово, до прийняття відповідного Закону жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, ця редакція Закону чинна на момент звернення позивача до суду.

Відповідно до п.п. 5 п. 2.1. Постанови правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на момент звернення позивачаз заявою про призначення пенсії) до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи, які засвідчують особливий статус особи: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом (при призначенні пенсії згідно з абзацом четвертим пункту 3 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону).

Відповідно до п.2.18. Постанови правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Таким чином, в наведених нормах закону не передбачена вимога про те, що сама інвалідність дитини інваліда з дитинства повинна настати саме до 6 років та не передбачена така вимога для призначення пенсії, як обов'язковість визнання дитини інвалідом до 6-ти річного віку. В законі визначена лише вимога про виховання дитини до шести років.

Отже, вказана відповідачем підстава для відмови у призначенні пенсії відповідно до п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»не ґрунтується на приписах чинного законодавства та така вимога відповідача щодо необхідності підтвердження факту визнання дитини позивача інвалідом з дитинства до шестирічного віку є протиправною.

До того ж, у п.п. 5 п. 2.1. Постанови N 22-1, у якості документів, які необхідно додати до заяви про призначення пенсії визначено лише документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом. Всі вказані документи наявні у позивача та надавалися відповідачу, що не заперечується відповідачем. Докази наявності медичних показань для визнання дитини інвалідом з дитинства (а не дитиною-інвалідом) до досягнення шестирічного віку вказаним пунктом не вимагаються.

Пунктом 2.18. Постанови N 22-1, якою обґрунтовує свою позицію відповідач, визначено про необхідність надати висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності) у разі якщо дитина визнана інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку. В даному випадку дитина позивача визнана інвалідом з дитинства вже після досягнення шестирічного віку, що визнається відповідачем, про що є відповідний висновок.

Вимога щодо підтвердження наявності медичних показань для визнання її інвалідом з дитинства до досягнення шестирічного віку не ставиться. Підтвердження наявності медичних показань для визнання дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, у разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, стосується саме категорії дітей-інвалідів, а не інвалідів з дитинства, яким є дитина позивач.

Тобто твердження відповідача спростовуються самим же Порядком, на який посилається відповідач.

Відповідно до записів в трудовій книжці позивач має понад 15 років загального страхового стажу роботи, вона натепер досягла повних 50 років, та відповідно до свідоцтва про народження являється матір'ю ОСОБА_2, який після досягнення шестирічного віку на підставі відповідного медичного висновку був визнаний інвалідом з дитинства.

Відповідачем не оспорювався факт догляду позивачем сина, який був дитиною-інвалідом з дитинства, отже, вимога про виховання дитини до шести років також була виконана.

Для призначення пенсії згідно п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивачкою було надано відповідачу усі передбачені нормами діючого законодавства документи.

При цьому частинами 1, 2 ст. 71 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 72 цього Кодексу, якою встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Відповідно до частини першоїстатті 2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

У зв'язку з цим судам необхідно враховувати, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України; 2) з використанням повноваження з метою, із якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначену норму під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам (п. 2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положеньКодексу адміністративного судочинства Українипід час розгляду адміністративних справ» від 6 березня 2008 року N2).

За приписами п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішень суб'єкта владних повноважень та зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Враховуючи викладене, позивачем доведено безпідставність відмови їй у призначенні дострокової пенсії за віком на пільгових умовах як матері інваліда з дитинства відповідно до п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

На підставі вищевикладеного, керуючись законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», законом України «Про пенсійне забезпечення», ст. ст.2, 6, 7, 9,17,18,41, 71, 72, 99,122, 158 - 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Шевченківського об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя у призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства.

Зобов'язати Шевченківське об'єднане управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком, як матері інваліда з дитинства відповідно до абзацу 4 пункту 3Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» згідно її звернення за пенсією, з дотриманням ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 20 квітня 2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Шевченківського об'єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя П.В. Зарютін

12.06.17