Справа № 761/33158/16-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

13 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національного агентства України з питань державної служби про визнання незаконною відмови та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Національного агентства України з питань державної служби (далі - Відповідач, НАДС) про:

- визнання незаконною відмови щодо перерахування щомісячного грошового утримання, виходячи з 85% заробітної плати працюючого державного службовця;

- зобов'язання Відповідача перерахувати Позивачу розмір щомісячної грошової виплати у відставці з посади заступника голови НАДС та їх виплату у розмірі 85% посадового окладу з урахуванням надбавок за ранг та вислугу років на державній службі, виходячи з заробітної плати за останнім місцем роботи на державній службі у зв'язку із збільшенням розміру посадових окладів державної служби, доплати за ранг та вислугу років за період з 01.05.2016 року до призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.04.2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення Позивача до НАДС із заявою про перерахунок пенсії були відсутні нормативні підстави для її перерахунку, у зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю або частково. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує на неврахуванні судом неможливості поширення порядку обчислення пенсій державних службовців на правовідносини, що виникли раніше. Підкреслює, що в усіх випадках розмір грошового утримання державного службовця залежить від розміру грошового утримання працюючого державного службовця.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому розгляд справи здійснювався у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом НАДС від 07.05.2014 року №53-к/о приписано припинити виконання службових обов'язків ОСОБА_2, заступником голови НАДС, 07.05.2014 року у зв'язку з відставкою (а.с. 7-8). Крім того, згідно пп. 3 п. 2 наказу на відділ бухгалтерського обліку та звітності покладено обов'язок проводити щомісячні виплати відповідно до ч. 4 ст. 31 Закону України «Про державну службу» до призначення пенсії відповідно до цього Закону.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.04.2014 року №248-р оформлено рішення про прийняття відставки заступника голови НАДС ОСОБА_2 відповідно до абз. 4 ч. 2 ст. 31 Закону України «Про державну службу» (а.с. 6).

15.07.2016 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про перерахування розміру щомісячного грошового утримання.

Листом від 19.08.2016 року №5316/30-16 НАДС повідомило ОСОБА_2 про відсутність підстав для перерахування грошового утримання, оскільки, по-перше, перегляд інших виплат, окрім посадових окладів працівників посад державної служби, чинним законодавством не передбачено, по-друге, виплати у зв'язку з відставкою державного службовця, які були призначені до внесення змін щодо скасування таких виплат в законодавство, а також до набрання чинності Законом України «Про державну службу»№ від 10.12.2015 року №889-VIII, що не передбачає відставки державного службовця, здійснюється на умовах, на яких вони були призначені, по-третє, видатки на реалізацію положень вказаного Закону у 2016 році здійснюються у межах коштів, передбачених Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» (а.с. 11-12).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 31, 37, 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ, п. 13 розділу ХІ Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VІІІ, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки нормативні підстави для проведення перерахунку пенсії відсутні.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 31 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ) у редакції, яка була чинною на момент призначення Позивачу грошового утримання, у разі відставки державного службовця, який не досяг віку, що дає право на призначення пенсії відповідно до цього Закону, але має страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і відпрацював на посадах першої чи другої категорії не менш як п'ять років, йому виплачується щомісячно 85 відсотків його посадового окладу з урахуванням надбавок за ранг та за вислугу років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії відповідно до цього Закону. У разі наявності (набуття) права на пенсію державним службовцем, який вийшов у відставку, він має право вибору між отриманням виплати у зв'язку з відставкою або пенсії, у тому числі відповідно до цього Закону, чи щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії.

З наведеного випливає, що вказаною нормою передбачалися гарантії державного службовця, який не досяг віку, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону №3723-ХІІ, але не має страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за умови відпрацювання останнім не менше як 5 років на посадах першої чи другої категорії, у вигляді 85% посадового окладу такого державного службовця до досягнення ним пенсійного віку.

Водночас, з 01.05.2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII, у зв'язку з чим Закону №3723-ХІІ втратив чинність, в тому числі втратили чинність норми, якими було врегульовано питання виплат у зв'язку з відставкою.

Згідно п. 13 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону за особами, які на день набрання чинності цим Законом перебувають у відставці відповідно до статті 31 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), зберігаються гарантії, передбачені цією статтею.

Разом з тим, 01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», у пп. 1 п. 11 якого передбачено, що у Законі України «Про державну службу» частини четверту та шосту статті 31 виключити.

Тобто, з 01.01.2015 року норма Закону №3723-ХІІ, яка передбачала виплату у розмірі 85% посадового окладу державного службовця у зв'язку з відставкою, втратила чинність.

При цьому, відповідно до ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, яка набрала чинності з 01.05.2016 року, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Таким чином, з 01.05.2016 року Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.

Крім того, судова колегія зауважує, що положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не містять такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, а також норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відсутні підстави для перерахунку виплату у зв'язку з відставкою державним службовцям у зв'язку з підвищенням посадового окладу працюючих державних службовців з 01.05.2016 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 року №292 «Деякі питання оплати праці державних службовців», оскільки нею були визначені розміри посадових окладів на виконання вимог Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, а не Закону №3723-ХІІ.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відмова НАДС у такому перерахунку виплат у зв'язку з відставкою не призвела до зменшення її розміру, який Позивач отримував до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням права останнього на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Судом апеляційної інстанції поряд з іншим враховується і правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для перерахунку виплати у зв'язку з відставкою Позивача на підставі ст. ст. 31, 37, 37-1 Закону України «Про державну службу» у редакції, чинних на момент призначення пенсії, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 06.02.2016 року №292 встановлювала на 2016 рік норми схеми посадових окладів державних службовців у відповідності до Закону України «Про держану службу» від 10.12.2015 року, у зв'язку з чим твердження суду першої інстанції про зміну законодавства, що регулює спірні правовідносини, є обґрунтованим.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для перерахунку пенсії Позивачу на підставі нормативних актів, які втратили чинність, суд апеляційної інстанції погоджується з твердженням Деснянського районного суду м. Чернігова про необґрунтованість позовних вимог.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національного агентства України з питань державної служби про визнання незаконною відмови та зобов'язання вчинити дії - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Касаційна скарга на судові рішення подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.