Справа № 815/1038/17
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

815/1038/17

справа № 815/1038/17

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стеценко О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консенсус» до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Свої вимоги Позивач обґрунтував наступними доводами.

Так, Позивач зазначив, що ГУ ДФС в Одеській області була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Консенсус», код ЄДРПОУ 13897641, з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.09.2016 року, за результатами якої був складений акт перевірки №30/15-32-14-01/13897641 від 06.02.2017 року (далі – Акт перевірки).

Позивач вважає помилковими зроблені ГУ ДФС в Одеській області під час проведення перевірки висновки про неправомірне віднесення ТОВ «Консенсус» до складу витрат з податку на прибуток та податкового кредиту з ПДВ витрат на придбання пального у вихідні дні (суботи та неділі).

Також Позивач зазначає, що суботи та неділі, в які здійснювалися виїзди вантажних автомобілів та направлялись у відрядження водії, протабельовані як робочі дні цих водіїв, про що свідчать табелі обліку використання робочого часу, відповідно до яких водіям нараховувалась та виплачувалась заробітна плата.

Позивач вважає, що сам факт придбання пального працівниками ТОВ «Консенсус» у вихідні дні, не свідчить про використання цього пального не у господарській діяльності ТОВ «Консенсус», як і не свідчить про використання пального працівниками ТОВ «Консенсус» для їхніх власних потреб, які не пов’язані з господарською діяльністю ТОВ «Консенсус».

Крім того, Позивач не погоджується із збільшенням грошових зобов’язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з огляду на те, що придбане пальне використовувалось у його господарській діяльності в зв’язку з чим вартість вказаного пального, придбаного працівниками у вихідні дні, не є доходом, який включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку відповідно до п.п. «е» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України (далі – ПК України), а отже у ТОВ «Консенсус» не виникало статусу податкового агента та обов’язку утримувати податок з доходів фізичних осіб та військовий збір.

В судове засідання, призначене на 06.06.2017 року, представник Позивача для розгляду справи по суті не з’явився, подав до канцелярії суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання, призначене на 06.06.2017 року, представник Відповідача для розгляду справи по суті не з’явився, з заявою щодо подальшого розгляду справи до суду не звертався у зв’язку з чим неявка Відповідача до судового засідання була визнана судом неповажною та, на підставі ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), ухвалено рішення про розгляд справи за відсутності Відповідача.

З наявних у матеріалах справи письмових заперечень Відповідача на позов(т.7 а.с. 221 – 223) вбачається, що під час проведення планової виїзної перевірки ТОВ «Консенсус» було встановлено факт неправомірного віднесення ТОВ «Консенсус» до складу витрат з податку на прибуток та податкового кредиту з ПДВ витрат на придбання пального у вихідні дні (суботи та неділі). Також було встановлено, що ТОВ «Консенсус» здійснювало повернення своїм співробітникам грошових коштів по авансовим звітам згідно яких відбувалось придбання вищевказаного пального у вихідні дні без утримання податку з доходів фізичних осіб, що призвело до його заниження. В зв’язку з цим, Відповідач вважає висновки Акту перевірки обґрунтованими, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення правомірними.

Частиною 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства в України (далі – КАС України) передбачено, що якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справ, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на подане до суду представником Позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності, неявку до судового засідання представника Відповідача, враховуючи відсутність потреби витребування додаткових письмових доказів, заслухати свідка чи експерта, суд на підставі приписів ч.6 ст.128 КАС України ухвалив про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, додаткові письмові пояснення представника позивача, письмові заперечення Відповідача, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги, та перевіривши їх доказами, судом встановлені наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що в період з 16.12.2016 року по 30.01.2017 року згідно п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.78.1.7. п.77.1, п.77.2, п.77.4 ст.77, п.82.1 ст.82 ПК України на підставі наказу №1996 від 28.11.2016 року, виданого ГУ ДФС в Одеській області, посадовими особами ГУ ДФС в Одеській області була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Консенсус», код ЄДРПОУ 13897641, з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.09.2016 року, за результатами якої був складений акт перевірки №30/15-32-14-01/13897641 від 06.02.2017 року (т.1 а.с. 61-95).

Відповідно до висновків вказаного Акту перевірки встановлено порушення ТОВ «Консенсус»:

3) п.п. «е» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.164.5 ст.164, п.167.1 ст.167, п.п.168.1.1 п.168 ст.168 ПК України, що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб в розмірі 121763,43 грн.;

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, Позивач звернувся до суду.

Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з Акту перевірки за результатами проведеної перевірки ГУ ДФС України в Одеській області встановлено, що для ведення господарської діяльності ТОВ «Консенсус» використовує власні вантажні та легкові автомобілі. Придбання палива для даних автомобілів працівниками підприємства проводиться за готівкові кошти на АЗС контрагентів-постачальників. Залишки палива, які обліковуються по рахунку 203 «паливо» з субрахунками, зберігаються в паливних баках даних автомобілів. Відповідно наданих до перевірки табелів обліку використання робочого часу та відомостей нарахування заробітної плати встановлено, що усі суботи та неділі протабельовані, як вихідний день. Згідно наданих до перевірки відомостей про нарахування заробітної плати за вихідні дні заробітна плата працівникам ТОВ «Консенсус» з відповідними надбавками не нараховувалася та не виплачувалася. Відповідно наданих до перевірки подорожніх листів вантажних автомобілів встановлено, що виїзд вантажного автотранспорту також було проведено у відповідні вихідні дні (суботи та неділі).

Надаючи оцінку вказаним доводам Акту перевірки, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ТОВ «Консенсус» здійснює господарську діяльність, зокрема, з виробництва та оптової торгівлі виробами з пластмас. Для здійснення господарської діяльності Позивач використовує належні йому на праві власності вантажні та легкові автомобілі (т.5 а.с. 150-158). Наказами ТОВ «Консенсус» кожний з автомобілів закріплений за одним із співробітників «Консенсус», які в свою чергу працюють на підставі трудових договорів (т.5 а.с. 134 – 149).

Також судом встановлено, що вищевказане паливо, про яке зазначено в Акті перевірки, було придбано Позивачем у постачальників ТОВ «Бруком» та ТОВ «Стейт Ойл». При цьому, з ТОВ «Бруком» Позивачем був укладений письмовий договір купівлі-продажу палива (т. 8 а.с. 17-19).

Згідно п.1.1. договору купівлі-продажу №80 від 01.05.2013 року, укладеного між ТОВ «Бруком» (продавцем) та ТОВ «Консенсус» (покупцем) продавець зобов’язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити товар на умовах даного договору. Товар продається по базису – пункт роздрібної торгівлі (АЗС або магазин) продавця. Асортимент товару, його кількість та загальна вартість, вказується в чеках РРО, які покупець отримує при покупці товару.

Відповідно до пунктів 4.1. – 4.4. договору продавець передає покупцю товар в момент його продажу в пункті роздрібної торгівлі (АЗС або магазин) продавця. Дата передачі товару вказується в чеку РРО, який є підтвердженням отримання товару. Продавець за письмовою заявою покупця видає належним чином оформлену податкову накладну, яка у передбачених Податковим кодексом випадках підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Для виписки та отримання податкової накладної покупець разом із заявою надає продавцю якісні копії чеків РРО, у відповідності з якими був отриманий товар, а також копії інших документів, які необхідні для виписки податкової накладної.

Придбання палива здійснювалось співробітниками ТОВ «Консенсус» за готівкові кошти, які їм видавались ТОВ «Консенсус» на підставі звітів про використання коштів, виданих на відрядження або у звіт (т.7 а.с. 128 - 220). Факт придбання палива підтверджується фіскальними чеками РРО та податковими накладними, виписаними постачальниками ТОВ «Бруком», ТОВ «Стейт Ойл» і зареєстрованими в єдиному реєстрі податкових накладних. Придбане паливо використовувалось для здійснення належними ТОВ «Консенсус» вантажними автомобілями перевезення продукції, виготовленої ТОВ «Консенсус», що підтверджується подорожніми листами, товарно-транспортними накладними, наказами ТОВ «Консенсус» про направлення водіїв у відрядження, табелями обліку робочого часу, звітами водіїв про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, звітами про відрядження (т.1 а.с. 96-251, т.2 а.с. 1-251, т.3 а.с. 1-251, т.4 а.с. 1-250, т.5 а.с. 1-132, 159-230, т.7 а.с. 20-220, 20-169).

Відповідно до п.п. 134.1.1. п.134.1 ст.134 ПК України об’єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з пунктом 6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999 року витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Пунктом 7 даного положення (стандарту) встановлено, що витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Відповідно до пункту 19 цього положення (стандарту) до складу витрат на збут включаються зокрема витрати на транспортування, перевалку і страхування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі у разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв’язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Згідно п. 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК України визначено, що на дату виникнення податкових зобов’язань платник податку зобов’язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов’язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Відсутність факту реєстрації платником податку – продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні»: господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 даного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм, дані податкового обліку відносно витрат з податку на прибуток та податкового кредиту з ПДВ повинні бути підтверджені належним чином складеними первинними документами бухгалтерського обліку, зокрема податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних. Вказані первинні документи повинні підтверджувати факт здійснення господарської операції та її пов’язаність з господарською діяльністю платника податків.

Суд вважає, що діюче законодавство не містить вимог відносно необхідності формування платником податків витрат з податку на прибуток та податкового кредиту з ПДВ за рахунок сум, витрачених на придбання товарно-матеріальних цінностей виключно у робочі дні. Платник податків, виходячи з особливостей своєї господарської діяльності, самостійно приймає рішення у які дні (робочі або вихідні) здійснювати придбання необхідних товарів або послуг. В зв’язку з цим суд вважає необґрунтованим посилання Відповідача на факт придбання ТОВ «Консенсус» палива у вихідні дні (суботи та неділі), як на підставу для відмови у визнанні відповідних витрат для визначення об’єкту оподаткування податком на прибуток та ПДВ.

В зв’язку з викладеним суд вважає необґрунтованими висновки Акту перевірки щодо заниження Позивачем податку на прибуток в розмірі 112800,00 грн. та заниження ПДВ в розмірі 116565,00 грн.

Також, згідно Акту перевірки, ТОВ «Консенсус» в періоді січень-грудень 2015 року на порушення п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.201.1, 201.4, 201.7, 201.10 ст.201 ПК України допустило перевищення собівартості одиниці самостійно виготовлених товарів над фактичною ціною постачання одиниці реалізованих товарів на загальну суму 511943,00 грн., що призвело до заниження суми податкових зобов’язань з ПДВ в розмірі 102389,00 грн. (т.1 а.с. 69- 71). Розрахунок заниження ТОВ «Консенсус» бази оподаткування ПДВ операцій з постачання готової продукції власного виробництва за рахунок реалізації готової продукції за цінами нижчими за виробничу собівартість наведено в додатку №7 до вищевказаного Акту перевірки (т.8 а.с. 174-212).

Відповідно до п.188.1 ст.188 ПК України в редакції чинній на час проведення перевірки, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв’язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб’єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості

Згідно з пунктом 20 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №957 від 22.09.2014 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, у разі якщо база оподаткування визначається виходячи із ціни придбання товарів/послуг, собівартості самостійно виготовлених товарів/послуг або балансової (залишкової) вартості необоротних активів, а при здійсненні контрольованих операцій - виходячи із звичайних цін, і перевищує суму постачання таких товарів/послуг, необоротних активів, визначену виходячи з їх договірної вартості, тобто ціна придбання / собівартість / балансова (залишкова) вартість/ звичайна ціна перевищує фактичну ціну (договірну вартість) постачання, постачальник (продавець) складає дві податкові накладні: одну - на суму, розраховану виходячи з фактичної ціни постачання, іншу - на суму, розраховану виходячи з перевищення ціни придбання / собівартості / балансової (залишкової) вартості/ звичайної ціни над фактичною ціною. У податковій накладній, яка складена на суму такого перевищення, робиться позначка відповідно до пункту 9 цього Порядку (01 - Складена на суму перевищення звичайної ціни над фактичною (у разі здійснення контрольованих операцій); 15 - Складена на суму перевищення ціни придбання товарів/послуг над фактичною ціною їх постачання; 16 - Складена на суму перевищення балансової (залишкової) вартості необоротних активів над фактичною ціною їх постачання; 17 - складена на суму перевищення собівартості самостійно виготовлених товарів/послуг над фактичною ціною їх постачання). Така податкова накладна отримувачу (покупцю) не надається. При цьому у рядках такої податкової накладної, відведених для заповнення даних покупця, постачальник (продавець) зазначає власні дані.

Таким чином, для донарахування податкових зобов’язань з ПДВ, Відповідач в Акті перевірки повинен був довести факт перевищення виробничої собівартості реалізованих ТОВ «Консенсус» товарів над їх фактично ціною (договірною вартістю) постачання. Водночас, встановити зазначений факт можливо виключно за умови обчислення Відповідачем виробничої собівартості реалізованих товарів.

Відповідно до пункту 5 Розділу 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків – юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015 року (далі – Порядок) факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб’єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно з п.п. 2 п.4 розділу 3 Порядку у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:

чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов’язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів.

Суд зазначає, що Акт перевірки №30/15-32-14-01/13897641 від 06.02.2017 року та додаток №7 до нього не відповідають вищевказаним вимогам Порядку, оскільки взагалі не містять обґрунтованого розрахунку виробничої собівартості товарів, реалізованих Позивачем. В колонці «виробнича собівартість реалізації одиниці товару» додатку №7 до Акту перевірки містяться дані відносно собівартості окремих товарів без будь-якого розрахунку такої собівартості та посилання на первинні документи та/або регістри бухгалтерського обліку.

В зв’язку з цим суд вважає необґрунтованими висновки Акту перевірки щодо заниження ТОВ «Консенсус» ПДВ в розмірі 102389,00 грн.

Також в Акті перевірки зазначено, що директору та іншим працівникам ТОВ «Консенсус» були повернуті кошти по авансовим звітам, по яким вони закупали паливно-мастильні матеріали, а саме дизельне пальне у 2015 році, січні – вересні 2016 року. Закупка підтверджена фіскальними чеками, але здійснювалась у вихідні дні.

Надаючи оцінку вказаним доводам Акту перевірки, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. «е» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Згідно з п.164.5 ст.164 ПК України під час нарахування (надання) доходів у будь-якій негрошовій формі базою оподаткування є вартість такого доходу, розрахована за звичайними цінами, правила визначення яких встановлені згідно з цим Кодексом, помножена на коефіцієнт, який обчислюється за такою формулою:

К = 100 : (100 - Сп),

де К - коефіцієнт;

Сп - ставка податку, встановлена для таких доходів на момент їх нарахування.

У такому самому порядку визначаються об'єкт оподаткування і база оподаткування для коштів, надміру витрачених платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки.

Пунктом 167.1 ст.167 ПК України встановлено, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв’язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до п.п. 168.1.1. п.168.1 ст.168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п.п.1.1 - 1.3. п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об’єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об’єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Донараховуючи грошові зобов’язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, Відповідач виходив з того, що ТОВ «Консенсус» компенсувало своїм працівникам вартість паливно-мастильних матеріалів, придбаних ними у вихідні дні для особистих потреб і не здійснило нарахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору на вартість таких матеріалів, як податковий агент.

Суд вважає необґрунтованими такі доводи Відповідача, оскільки як вже було зазначено вище, придбане паливо використовувалось ТОВ «Консенсус» виключно в господарській діяльності для забезпечення збуту виробленої продукції. Придбане паливо не передавалось працівникам ТОВ «Консенсус» і не використовувалось ними для свої особистих потреб. В зв’язку з цим працівники ТОВ «Консенсус» не отримували безоплатно паливно-мастильні матеріали і як наслідок не відбувалось збільшення їх загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Таким чином, в даному випадку відсутній об’єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.ст. 11, 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд вважає, що Відповідач не довів законності та обґрунтованості прийнятих ним рішень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 128, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Консенсус» до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень – задовольнити.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб’єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п’ятиденного строку з моменту отримання суб’єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Стеценко О.О.