Справа № 334/8673/16-а(2а/334/186/17)
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2017 рокусправа № 334/8673/16-а(2а/334/186/17)
Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Лукманової О.М.

суддів: Божко Л.А. Уханенка С.А.

при секретарі: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2017 року у справі № 334/8673/16-а (2а/334/186/17) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя, про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання зарахувати стаж роботи та здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового тримання судді у відставці,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до УПФУ в Дніпровському районі м. Запоріжжя (далі по тексту - відповідач), в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо призначення їй щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 84% у відповідності до заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді; зобов'язати відповідача зарахувати їй до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 1/2 денного навчання в Харківському юридичному інституті - 1 рік 11 місяців 15 днів; здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86 % заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді судді, починаючи з 19.09.2016 року з урахуванням фактично виплачених сум, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та без оподаткування.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя 31.01.2017 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, УПФУ в Дніпровському районі м. Запоріжжя подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. Свої вимоги обґрунтувало тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт зазначив, що рішення судом першої інстанції прийняте всупереч ст.ст. 135, 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI, де передбачено, що за кожен повний рік роботи на посаді судді 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді. Таким чином, до стажу, який враховується при розрахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці зараховуються повні роки роботи на посаді судді, не передбачено зарахування навчання у закладах вищої освіти. Апелянт вказував, що позивач працювала на посаді судді 22 роки 9 місяців 7 днів, саме виходячи з цього стажу роботи на посаді судді визначено розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у розмірі 84% від заробітної плати діючого судді.

Справа розглянута згідно ч. 1 ст. 41 КАС України, за відсутності осіб, які беруть участь у її розгляді.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що згідно з пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. До даних спірних правовідносин підлягають застосуванню нормативно-правові акти, які були чинні на момент виникнення у позивача права на відставку, а це відповідно Закон України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХІІ; Постанова КМУ № 865 від 03.09.05 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів»; Указ Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів». Суд першої інстанції вказував, що у відповідності до абз. 2 п. 3-1 постанови КМУ № 865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби. Незважаючи на те, що чинна редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») не передбачає врахування іншої діяльності при визначенні права судді на відставку та призначення довічного грошового утримання, з огляду на те, що ОСОБА_1 набула таке право до моменту набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», який не передбачає позбавлення такого права суддів, які набули його до набрання цим Законом чинності, суд вважає, що до стажу роботи на посаді судді позивача має бути зараховано половину навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту ( 1 рік 11 місяців 15 днів).

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 з 10.12.1993 року по 15.09.2016 року безпосередньо працювала на посаді судді Запорізького обласного суду, суддею Апеляційного суду Запорізької області, що складає стаж роботи 22 роки 09 місяців 05 днів, що потверджується розрахунком стажу судді, який дає право на відставку, наданим апеляційним судом Запорізької області. Також відповідно до розрахунку, ОСОБА_1 навчалась у Харківському юридичному інституті з 01.09.1976 року по 01.08.1980 рік, що у розрахунку 1/2 стажу складає 1 рік 11 місяці 15 днів.

Відповідно до рішення Вищої ради юстиції від 04.08.2016 року № 1879/0/15-16, ОСОБА_1 з грудня 1993 року по жовтень 2004 року працювала суддею Запорізького обласного суду, з жовтня 2001 року - суддя апеляційного суду Запорізької області, Верховною Радою України 19.02.2004 року обрана суддею безстроково.

З 15.09.2016р. ОСОБА_1 відрахована зі складу апеляційного суду Запорізької області, відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 08.09.2016 року №1513-VIII, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

16.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в Ленінському районі м. Запоріжжя із заявою про призначення довічного грошового утримання судді у відставці згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів», надавши необхідні документи. Розпорядженням №179262 від 22.09.2016 року УПФУ в Дніпровському районі м. Запоріжжя призначило ОСОБА_1 з 15.09.2016 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 84 відсотків від середнього заробітку працюючого судді. При цьому, до стажу роботи позивачки на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці і з якого розраховано розмір такого грошового утримання, відповідачем не зараховано період половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі на денній формі навчання (01 рік 11 місяців 15 днів).

Встановлено, що ОСОБА_1 зверталась до УПФУ в Дніпровському районі м. Запоріжжя з заявою про вирішення питання щодо зарахування до стажу, необхідного для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду навчання у Харківському юридичному інституті.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України, статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Згідно з п. 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (чинного на час виникнення спірних правовідносин) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який надає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, має визначатися на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, що діяла до 28.03.2015 року (до внесення змін Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VIII), оскільки позивачка набула таке право до моменту набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд».

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №19-рп/2004 визначено, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпеченням державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності ї недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів».

Згідно з абз. 2 п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 року №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, відповідно до пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03 вересня 2005 року №865, до стажу роботи позивача на посаді судді має зараховуватися половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі на денній формі навчання, що становить 01 рік 11 місяців 15 днів.

Варто вказати, що рішенням Конституційного суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, та визначено, що частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Колегія суддів зазначає, що до стажу роботи ОСОБА_1, який надає їй право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, зараховується стаж роботи на посаді судді та половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі на денній формі навчання. Загальний стаж судді ОСОБА_1 складає 22 роки 09 місяців 05 днів, до нього варто прибавити 1/2 стажу навчання в Харківському юридичному інституті 01 рік 11 місяців та 15 днів, що у сукупності становить 24 роки 08 місяців 20 днів і у свою чергу збільшує відсоток від заробітної плати працюючого судді на відповідному рівні з 84% до 86%, який встановлюється при розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, як таку, що прийнята з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя 31 січня 2017 року у справі № 334/8673/16-а (2а/334/186/17) - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України відповідно до ст.ст. 211-212 КАС України.

Головуючий: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: С.А. Уханенко