Справа № 554/3414/17
Суддя: Микитенко В. М.
Дата ухвалення: 2017-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 15.06.2017 Справа № 554/3414/17
П О С Т А Н О ВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2017 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді Микитенка В.М., за участю секретаря Різник А.В., позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

26.04.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області та, з урахуванням уточнених позовних вимог, прохала:

- визнати протиправними дії Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови їй у перерахуванні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;

- зобовязати Полтавське обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок та виплату їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 08.06.2016 року та з 01.12.2016 року в розмірі 90 %, розміру винагороди судді, який працює на відповідній посаді в Апеляційному суді Полтавської області, згідно довідок Апеляційного суду Полтавської області, без обмеження його граничного розміру.

В обґрунтування своїх вимог зазначила на підставі постанови Верховної ради України від 07.10.2010 року та наказу голови Апеляційного суду Полтавської області від 04.11.2010 року була звільнена з посади судді Апеляційного суду Полтавської області у відставку, наразі отримує довічне грошове утримання та має право на його перерахунок у звязку зі збільшенням заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді без обмеження максимального розміру. На її звернення про перерахунок довічного грошового утримання, відповідач рішенням від 26.05.2017 року №36 протиправно відмовив у належному перерахуванні та виплаті їй раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, обмеживши його граничним розміром, у звязку з чим вона звернулась до суду.

У судовому засіданні позивачка свій позов підтримала з підстав у ньому зазначених.

Представник відповідача заперечила проти позову, вважаючи його безпідставним.

Судом установлено, що позивачка ОСОБА_1 згідно постанови Верховної ради України від 07.10.2010 року та наказу голови Апеляційного суду Полтавської області від 04.11.2010 року була звільнена з посади судді Апеляційного суду Полтавської області у відставку, перебуває на обліку відповідача та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

До стажу роботи, що дає право на призначення (перерахунок) щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 як судді у відставці відповідачем відмовлено у зарахуванні стажу роботи в органах прокуратури з 29.06.1987 року по 13.06.1988 року та з 28.03.1990 по 01.04.1998 року, а також половини строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського 1 рік 11 місяців з 01.09.1977 року по 01.07.1981 року.

На неодноразові звернення позивачки, Полтавське обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області листом від 19.01.2017 року та рішенням від 26.05.2017 року за №36 відмовлено в перерахунку довічного грошового утримання судді з 01.12.2016 року, виходячи із підвищеного заробітку працюючого на відповідній посаді, відповідного стажу роботи та обмежено його граничним розміром до 05.01.2017 року.

Суд зазначає, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Такими гарантіями є надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці.

Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів.

Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності судів, незалежності та правової захищеності суддів.

Гарантії незалежності суддів закріплені, зокрема, у ч. 4 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Статтею 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено вид, склад, розмір суддівської винагороди, яка складається з грошового утримання, яке включає в себе посадовий оклад та доплати за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Таким чином, розмір довічного грошового утримання безпосередньо пов'язаний із розміром заробітної плати суддів відповідних судів.

Положеннями Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 11 липня 1998 року встановлено, що судді, які досягли встановленого законом віку для виходу на пенсію з посади судді та, які виконували професійні обов'язки судді протягом визначеного строку, повинні отримувати виплати після виходу на пенсію, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня їх останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що у зв'язку із змінами розміру грошового утримання працюючого судді (у бік збільшення) відповідних змін повинно зазнавати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. При цьому перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці повинен здійснюватися з моменту виникнення обставин, які обумовлюють його здійснення, - зміна розміру грошового утримання працюючого судді.

Водночас, враховуючи обовязкові правові позиції Верховного Суду України в постановах від 17.03.2015 року (№21-429а14, №21-371а14) та 24.03.2015 року (№21-584а14), обмеження максимального розміру довічного грошового утримання судді у відставці є неприпустимим. На цьому наголосив і Конституційний Суд України в рішенні №4-рп/2016 від 08.06.2016 року, яке підлягає виконанню на всій території України.

Крім того, зважаючи, що позивачка ОСОБА_1 була звільнена у відставку 04.11.2010 року, до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року, зокрема до стажу роботи, що дає право судді на отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посаді судді (не менше 10 років) зараховується стаж роботи на посадах прокурорів.

При цьому суд також враховує, що пунктом 11 Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 (30.07.2010 набрав чинності) визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

В редакції Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 29.03.2015 пункт 11 Перехідних положень вищевказаного Закону втратив чинність. Проте, згадуваною редакцією Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не врегульовано та не змінено порядок визначення стажу роботи на посадах суддів, призначених на посаду до набрання чинності цим Законом.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, стаж роботи судді визначений відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 29.03.2015 зберігається та не підлягає перерахуванню.

Статтею 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів"визначено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби; (стаття 1 втратила чинність на підставі Указу Президента від 20 березня 2008 року №248/2008).

Аналогічна правова норма містилась і в постанові КМУ від 11.06.2008 року № 54, якою було доповнено постанову КМУ №865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді» (абзац 2 пункту 3-1).

Частиною 4 ст.43 ЗУ «Про статус суддів», 1992 року ( в редакції згідно із Законом N 4015-12 від 24.02.94) було встановлено, що до стажу роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Станом на час дії указаних нормативно-правових актів ОСОБА_1 мала стаж роботи на посаді судді більше 10 років.

З огляду на викладене, до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці слід враховувати половину часу навчання позивача за денною формою навчання у вищому навчальному закладі та роботу на прокурорських посадах.

Зазначена позиція кореспондується із розясненнями Конституційного Суду України в рішеннях №8-рп/2005, №19-рп/2004, тому у спірних правовідносинах не можуть бути застосовані положення Закону, які призводять до звуження прав судді, зокрема щодо його стажу роботи та відповідного щомісячного довічного грошового утримання.

У звязку з цим Закон України «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VIII, прийнятий 02.06.2016 року, який набрав чинності 30.09.2016 року, в частині визначення стажу роботи позивачки ОСОБА_1, яка була звільнена з посади судді 04.11.2010 року, не підлягає застосуванню.

Суд також приймає до уваги, що у постанові від 01.07.2014 р. в справі №21-244а14 Верховний Суд України висловив обовязкову для врахування правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з встановлених адміністративним судочинством способів захисту порушеного права та компетенції суду, при цьому вийшовши за межі позовних вимог, шляхом скасування протиправного рішення позивача та зобовязавши його зарахувати позивачеві відповідний стаж роботи.

Заперечення відповідача указаних висновків не спростовують.

Враховуючи, що до прийняття рішення судом позивачці було відстрочено сплату судового збору, він підлягає стягненню на користь держави із відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 21, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 256 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії та скасувати рішення Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 26.05.2017 року №36 щодо відмови у перерахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобовязати Полтавське обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення (перерахунок) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стаж роботи в органах прокуратури з 29.06.1987 року по 13.06.1988 року та з 28.03.1990 по 01.04.1998 року, а також половину строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського 1 рік 11 місяців з 01.09.1977 року по 01.07.1981 року.

Зобовязати Полтавське обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 08.06.2016 року та з 01.12.2016 року в розмірі 90 %, розміру винагороди судді, який працює на відповідній посаді в Апеляційному суді Полтавської області, згідно довідок Апеляційного суду Полтавської області, без обмеження його граничного розміру.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом 10 днів.

Суддя В.М.Микитенко