Справа № 344/278/17
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/2899/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Румянцевої О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30.01.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

10.01.2017 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача - Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, у якому просила визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо відмови в призначенні пенсії в звязку з втратою годувальника ОСОБА_2 у розмірі 60% від його заробітної плати згідно довідки прокуратури Івано-Франківської області від 10.08.2016 року №18-417вих16 та зобовязати відповідача вчинити певні дії по перерахунку її пенсії.

В обґрунтування вимог зазначає, що зверталась до Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську з завою про призначення пенсії у звязку з втратою годувальника, оскільки є непрацездатною, будучи пенсіонером, знаходилась на повному утриманні чоловіка. Вказує, що відповідач протиправно відмовив у переведенні на пенсію, у звязку з втратою годувальника, відповідно до вимог п. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» листом від 26.12.2016 року за №482/а-15.

Вважає помилковим покликання відповідача на ту обставину, що на виконання Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697 втратила чинність ст. 51-1 колишнього Закону України «Про прокуратуру», а тому з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно за Законом України «Про прокуратуру» в попередній редакції.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30.01.2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що постанова прийнята з неповним зясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити з підстав зазначених в апеляційній скарзі..

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено матеріалами справи та підтверджено позивачем у судовому засіданні, ОСОБА_1 неодноразово зверталась про призначення пенсії по втраті годувальника.

12.08.2016 року ОСОБА_1 подавалась заява до відповідача про призначення пенсії в звязку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Як встановлено в судовому засіданні, у призначенні такої їй відмовлено.

З 08.09.2016 року позивач є утримувачем пенсії в звязку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно поданої заяви від 08.09.2016 року.

12.12.2016р. позивач звернулася до відповідача, після смерті чоловіка ОСОБА_2, який помер 12.07.2016р., з яким перебувала у шлюбі, та який отримував пенсію за вислугою років на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції 1991 року, з проханням здійснити переведення на пенсію по втраті годувальника у відповідності до ч.19 ст.86 Закону України «Про прокуратуру».

Листом від 26.12.2016 року за вих.№ 482/А-15 Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську відмовлено позивачці у переводі з пенсії за віком на пенсію у звязку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Зазначено, що ОСОБА_1 була призначена пенсія у звязку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відмова мотивована тим, що згідно до ст. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (від 02.03.2015 року № 213-VIIІ) з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру». З 15.07.2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697 (із змінами № 578 від 02.07.2015р), де стаття 50-1 втратила чинність, окрім пунктів 4,4,6,11.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зокрема зазначив, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, з 01 червня 2015 року, скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів» та ряд інших, і лише щодо Закону України «Про судоустрій та статус суддів», в частині призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Суд першої інстанції також дійшов висновку, що працівники прокуратури мали право на пенсію за вислугою років, а непрацездатні члени його сімї на пенсію по втраті годувальника. При цьому визначальною є дата звернення непрацездатної особи про призначення пенсії по втраті годувальника тобто позивача, а не дата призначення пенсії за вислугою років померлому її чоловіку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не повязаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у звязку з втратою годувальника.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII (який набрав чинності 15.07.2015 року), пенсія у звязку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сімї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сімї, 70 відсотків - на двох і більше членів сімї. До непрацездатних членів сімї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Згідно положень ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», пенсія у звязку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сімї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у ч. 2 ст. 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у звязку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сімї також вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.

До членів сімї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, якщо вони: були на повному утриманні померлого годувальника; одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сімї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у звязку з втратою годувальника.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

В силу положень ч.ч.1, 2 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності відповідного стажу і пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Крім того, вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, колегія суддів виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, повязані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави повязана з ризиком для життя і здоровя, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

У звязку з цим, колегія суддів вважає, що посилання суду першої інстанції та відповідача на перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року, яким скасовуються норми Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення осіб є необґрунтованими, оскільки суперечать вимогам ч. 1 ст. 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність.

Покликання суду першої інстанції на правові висновки Вищого адміністративного суду України, викладені у постанові від 07.07.2016 року № К /800/25186/15 та постанові Верховного Суду України від 24.05.2016 року у справі № 333/6710/15а є безпідставним, оскільки стосуються обмеження максимального розміру пенсії, котра призначалась на виконання ч.15 ст.50-1 Закону України №1789. Предметом вказаного спору є право особи на переведення пенсії у звязку з втратою годувальника відповідно до вимог ч.19 ст.86 Закону України «Про прокуратуру».

Водночас, покликання пенсійного органу на те, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії /щомісячне грошове утримання призначаються відповідно, зокрема, Закону України «Про прокуратуру», є необґрунтованим, оскільки спірні правовідносини врегульовані нормативним актом, який набрав чинності пізніше.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що позивачка, як особа що досягла пенсійного віку, яка перебувала на утриманні померлого ОСОБА_2, має право на передбачену ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» пенсію у звязку з втратою годувальника у розмірі 60% його середньомісячного заробітку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30.01.2017 року у справі № 344/278/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо відмови у здійсненні переведення ОСОБА_1 на пенсію по втраті померлого годувальника відповідно до вимог ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську здійснити з 12 грудня 2016 року переведення ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника відповідно до вимог ч. 19 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5

Повний текст судового рішення

виготовлено 12.06.2017року.