Справа № 826/19401/14
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 року м. Київ К/800/26052/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);

Калашнікової О.В.,

Кравцова О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року у справі № 826/19401/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморська телерадіокомпанія» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання незаконною та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Чорноморська телерадіокомпанія» (далі - позивач, ТОВ «Чорноморська телерадіокомпанія») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві), в якому просило визнати незаконною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 3 листопада 2014 року № Ю-9676-25 в сумі 151 788,90 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року, позов задоволено у повному обсязі.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, ДПІ у Печерському районі просить оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року «Про утворення Державної фіскальної служби», Державну фіскальну службу утворено як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення.

Таким чином, на підставі статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України судом касаційної інстанції у справі здійснюється процесуальне правонаступництво шляхом заміни відповідача - Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на Головне управління державної казначейської служби в м. Києві.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ТОВ «Чорноморська телерадіокомпанія» засобами поштового зв'язку отримало вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 3 листопада 2014 року № Ю-9676-25, згідно якої станом на 31 жовтня 2014 року за вказаним платником обраховується недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 151 788,90 грн.

Вважаючи таку вимогу необґрунтованою позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Статтею 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2464-VI), визначено, що єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) є консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску, зокрема, є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

За приписами частини четвертої статті 8 Закону № 2464-VI, порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 5 грудня 2013 року № 765, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 4 лютого 2014 року за № 217/24994 затверджено Порядок ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів (далі - Порядок № 765).

Згідно з пунктом 4 розділу 1 Порядку № 765 облік податків, зборів та єдиного внеску ведеться підрозділами Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників (далі - Міжрегіональне ГУ), спеціалізованих державних податкових інспекцій з обслуговування великих платників (далі - СДПІ), державних податкових інспекцій в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, об'єднаних державних податкових інспекцій (далі - ДПІ) відповідно до функціональних повноважень.

Пунктом 11 Порядку № 765 визначено, що за даними оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, коштів передоплати та єдиного внеску Міндоходів та його територіальними органами в автоматичному режимі формуються звітність і зведена інформація про нарахування та надходження податків, зборів, митних платежів, коштів передоплати, єдиного внеску, податковий борг, недоїмку із сплати єдиного внеску, відшкодування податку на додану вартість, результати перевірочної роботи, розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу), надміру сплачених сум платежів та єдиного внеску тощо.

У відповідності до пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 765 нарахування податків, зборів та сум єдиного внеску в інтегрованій картці платника здійснюються відповідно до звітності, що подається платником до територіального органу Міндоходів, а також митних та інших платежів - на підставі оформленої митної декларації.

При цьому, нарахування узгоджених сум грошових зобов'язань за податками, зборами, митними платежами та сум єдиного внеску, нарахованих до сплати, в інтегрованій картці платника здійснюється датою граничного строку сплати таких нарахувань.

Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку № 765 визначено, що зобов'язання, штрафні санкції та пеня за податками, зборами, митними платежами, суми до сплати єдиного внеску, розраховані територіальним органом Міндоходів, відображаються ним в інтегрованій картці платника за даними електронного реєстру повідомлень-рішень у частині узгоджених сум.

Суми нарахованих платежів за результатами перевірок, пені та штрафних (фінансових) санкцій обліковуються за тими самими кодами бюджетної класифікації, що й податки, збори, за якими здійснено такі нарахування. Суми єдиного внеску, нараховані до сплати за результатами перевірок, пені та штрафних (фінансових) санкцій обліковуються в інтегрованій картці відповідно до класів професійного ризику виробництва, до яких віднесено платника єдиного внеску за основним видом його економічної діяльності (пункт 5 розділу ІІІ Порядку № 765).

Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку №765 дані про надходження податків, зборів, митних платежів, передоплати та єдиного внеску відображаються територіальним органом Міндоходів, на який покладено функції з ведення обліку відповідного платежу, в інтегрованій картці платника і в реєстрі надходжень та повернень у день отримання від органів Державної казначейської служби України відомостей про зарахування та повернення надміру сплачених платежів у вигляді електронного реєстру розрахункових документів.

За приписами статті 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники, зазначені в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, які не мають банківського рахунку, сплачують внесок шляхом готівкових розрахунків через банки чи відділення зв'язку.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому пунктом 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI, визначено, що недоїмка це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з частинами другою-четвертою статті 25 Закону № 2464-VI, у разі виявлення своєчасно несплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

При цьому, Наказом Міністерства доходів і зборів України від 9 вересня 2013 року № 455 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що зареєстрований Міністерстві юстиції України 19 вересня 2013 року № 1622/24154 та набрав чинності з 1 жовтня 2013 року затверджена форма податкової вимоги для платника єдиного внеску - юридичної особи, а саме: в додатку 4 до названої Інструкції.

Розділом 6 Інструкції передбачений порядок формування, оформлення та надсилання вимоги про сплату боргу (недоїмки зі сплати єдиного внеску), зокрема, положеннями абзацу 1 пункту 6.4 цього розділу визначено, що вимога про сплату боргу формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з карток особових рахунків платників за формою згідно з додатком 4 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 5 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Крім того, у відповідності до положень частини одинадцятої статті 9 Закону № 2464-VI, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини десятої статті 25 цього ж Закону, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Згідно пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VI за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску органом доходів і зборів на платника єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Частиною чотирнадцятою статті 25 Закону № 2464-VI встановлено, що про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску. Суми пені та штрафів, передбачених цим Законом, підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти робочих днів після надходження відповідного рішення. Зазначені суми зараховуються на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для зарахування єдиного внеску. При цьому платник у зазначений строк має право оскаржити таке рішення до органу доходів і зборів вищого рівня або до суду з одночасним обов'язковим письмовим повідомленням про це територіального органу доходів і зборів, яким прийнято це рішення.

За приписами частини п'ятнадцятої статті 25 цього Закону визначено, що суми штрафів та нарахованої пені, застосованих за порушення порядку та строків нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску, стягуються в такому самому порядку, що і суми недоїмки із сплати єдиного внеску. Зокрема, суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов'язано з виникненням та сплатою недоїмки.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ТОВ «Чорноморська телерадіокомпанія» самостійно визначило до сплати наступні суми єдиного внеску 33 720,68 грн., 27 318,72 грн. і 26 884,97 грн. про що 17 січня 2014 року, 08 лютого 2014 року та 14 березня 2014 року надіслало до відповідного органу доходів і зборів звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску.

Так, позивач сплатив на відповідний розрахунковий рахунок єдиний внесок 17 лютого 2014 року в сумі 33 720,68 грн., 19 березня 2014 року - 27 318,72 грн. та 15 квітня 2014 року - 26 884,97 грн., що підтверджується наданими позивачем копіями платіжних доручень № 528 від 17 лютого 2014 року, № 587 від 19 березня 2014 року та № 625 від 15 квітня 2014 року з відмітками банку (ПАТ «Чорноморський банк реконструкції та розвитку», МФО 384577).

Проте, за даними витягу з картки особового рахунку платника єдиного внеску - ТОВ «Чорноморська телерадіокомпанія» - за 2014 рік відомості про проведення операцій по зарахуванню зазначених вище сплачених сум коштів в рахунок погашення нарахованих підприємством сум єдиного внеску згідно поданих звітів не зафіксовано.

При цьому, за приписами пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2011 року № 2346-ІІІ (далі - Закон № 2346-ІІІ), банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Відповідно до пункту 22.4 статті 22 Закону № 2346-ІІІ під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Пунктом 1.29 статті 1 Закону № 2346-III визначено, що платіжна система - платіжна організація, учасники платіжної системи та сукупність відносин, що виникають між ними при проведенні переказу коштів. Проведення переказу коштів є обов'язковою функцією, що має виконувати платіжна система.

Положеннями статті 32 Закону № 2346-ІІІ визначається відповідальність банків при здійсненні переказу, якою, зокрема, передбачено право отримувача на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

Водночас, абзацом 1 частини другої статті 24 Закону № 2464-VI, банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 2464-VI в разі невиконання цієї вимоги банки за рахунок власних коштів у порядку, встановленому Національним банком України, сплачують відповідному територіальному органу доходів і зборів суму, що дорівнює сумі несплаченого єдиного внеску, з правом зворотної вимоги до платників єдиного внеску щодо відшкодування цієї суми.

Згідно з положеннями пункту 2 частини дванадцятої статті 25 Закону № 2464-VI, за порушення вимог, передбачених частиною другою статті 24 цього Закону, на банк накладається штраф у розмірі суми єдиного внеску, яка підлягає сплаті платниками.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що виконання платником обов'язку по перерахуванню до відповідного фонду (бюджету) задекларованих до сплати сум єдиного внеску пов'язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум внеску, а у разі несвоєчасного надходження до державного бюджету грошових коштів не з вини платника внеску, останній звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі такого внеску до бюджетів та державних цільових фондів.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає правильним висновок судів першої та апеляційної інстанцій, що позивачем, як платником єдиного внеску, виконано покладений на нього обов'язок зі сплати єдиного внеску в розмірі 87 924,37 грн., а відтак формування та виставлення відповідачем спірної вимоги на суму недоїмки по єдиному внеску в цій частині є протиправним та необґрунтованим.

Разом з тим, судами встановлено, що інша частина суми оскаржуваної вимоги (а саме: у розмірі 63 864,53 грн.) сформована за рахунок попередньо нарахованої суми недоїмки з минулого року.

Так, згідно даних особового рахунку, станом на 31 грудня 2013 року у позивача обліковувався борг по єдиному внеску в сумі 135 826,20 грн., а станом на 10 січня 2014 року та 20 січня 2014 року - 135 762,47 грн., розмір якого був зменшений протягом 2014 року за рахунок сплачених сум коштів, згідно інших платіжних документів, ніж були описані вище, всього на 71 961,67 грн. однак, жодних доказів на підтвердження правомірності формування в особовій картці платника єдиного внеску ТОВ «Чорноморська телерадіокомпанія» станом на 20 січня 2014 року суми недоїмки по цьому внеску в розмірі 135 762,47 грн. судам не надано.

Таким чином, судами, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, оцінка яким дана з дотриманням вимог статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, зроблений правильний висновок про недоведеність відповідачем, на якого в силу норми частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається обов'язок доказування, правомірності прийнятого рішення.

Згідно частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, викладених у касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: