Справа № 414/460/17
Суддя: Панчук М. В.
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 року Справа № 414/460/17

Провадження № 2-а/414/28/2017

м.Кремінна

Кремінський районний суд Луганської області у складі:

головуючий суддя Панчук М.В.,

секретар судового засідання Горбаньова Ю.М.,

з участю

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, третя особа управління Пенсійного фонду України у м.Красний Луч Луганської області, про зобовязання вчинення дій,

встановив:

у Кремінський районний суд Луганської області звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з адміністративним позовом до ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, третя особа управління Пенсійного фонду України у м.Красний Луч Луганської області, про зобовязання вчинення дій. Мотивують свої вимоги тим, що будучи громадянами України, з 17.12.1998 року вони постійно проживають у державі Ізраїль та постановою Вищого адміністративного суду України від 11.06.2013 року (справа №1211/4246/2012), яка набула чинності, управлінням Пенсійного фонду міста Красний Луч Луганської області позивачам була призначена та виплачувалась пенсія за віком на визначені рахунки починаючи з 12.03.2012 року. Однак, з червня 2014 року виплата пенсії зупинена, у звязку з тим, що в місті Красний Луч, який знаходиться на тимчасово непідконтрольній території України, органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. З метою відновлення виплати таких пенсій, позивачі зверталися до Пенсійного фонду України, однак такі звернення залишилися без задоволення та останні 01.02.2017 року звернулися із такими заявами до управління Пенсійного фонду України у Кремінському районі Луганської області та управління Пенсійного фонду України у м.Красний Луч Луганської області, вимагаючи поставити їх на пенсійний облік і виплачувати пенсію за віком, як непрацюючим пенсіонерам, за матеріалами пенсійних справ на визначені ними рахунки, починаючи з дня зупинення таких виплат 01.06.2014 року. На такі заяви позивачів управління Пенсійного фонду України у Кремінському районі Луганської області надало відповідь від 02.03.2017 року №2303/06-45, та вказало про відсутність у нього законних підстав для задоволення їх заяв, так як управління Пенсійного фонду України у Кремінському районі Луганської області не є правонаступником управління Пенсійного фонду України у м.Красний Луч Луганської області. З урахуванням вказаного, позивачі просять суд зобовязати відповідача в 10-ти денний строк поставити їх на пенсійний облік, здійснювати виплату пенсій за віком по матеріалах пенсійних справ, як непрацюючим пенсіонерам, з урахуванням доплат і надбавок, з проведенням перерахунків і індексації пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне забезпечення» від 09.07.2003 року №1058, виплатити компенсацію втрати частини доходу, у звязку із несвоєчасною виплатою пенсії за період з 01.06.2014 року по день фактичної виплати, здійснювати в подальшому перерахунок і виплату пенсій, на підставі змін в пенсійному законодавстві, пожиттєво, на визначені позивачами банківські рахунки, починаючи з 01.06.2014 року та просять вчинити інші дії.

Позивачі у судове засідання не зявилися, надали до суду письмову заяву із вказівкою на неможливість явки у судове засідання через віддалене місце проживання та просили розглянути справу за їх відсутності, а всі рішення по справі та повідомлення направляти для них на електронну адресу, яку надали суду.

Представник відповідача ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області у відкритому судовому засіданні заперечив щодо позову з підстав, зазначених у письмовому запереченні, вказуючи, зокрема, що відповідач не є правонаступником управління Пенсійного фонду України у м.Красний Луч Луганської області, де перебували на обліку позивачі, не має повноважень щодо поставки їх на облік, нарахування та виплати пенсії, пенсійні справи позивачів їм не передавались.

Третя особа управління Пенсійного фонду України у м.Красний Луч Луганської області, явку свого представника у відкрите судове засідання не забезпечило, про дату, час та місце судового засідання було повідомлене належним чином, що підтверджується направленими на їх адресу поштовими відправленнями, які були повернуті адресанту.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши надані учасниками адміністративної справи письмові докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ухвали від 24.05.2017р. неналежного відповідача у справі управління Пенсійного фонду України у Кремінському районі Луганської області замінено на Рубіжанське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області.

Як вбачається із копії закордонного паспорта АЕ 554692 від 12.11.1998 р., із опискою «термін дії паспорта продовжено до 12.11.2018 р.», ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України (а.с.21-22) та з копії закордонного паспорта АЕ 554693 від 12.11.1998 р., із опискою «термін дії паспорта продовжено до 12.11.2018 р.», ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянкою України (а.с.23-24).

Як вбачається із копії засвідчення підпису №5582/17 від 01.02.2017 р. (а.с.37), копій свідоцтв, зареєстрованих в реєстрі за №6164/19-570-5520/зг-340 від 02.10.2012 р. (а.с.25) та №6164/19-570-5520/зг-341 від 02.10.2012 р. (а.с.26), відміток у закордонних паспортах позивачів (а.с.22, 24), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 17.12.1998 р. проживають у державі Ізраїль.

З копії пенсійного посвідчення №, виданого Пенсійним фондом України 16.10.2013 р. довічно ОСОБА_2 є пенсіонером (а.с.28) та згідно копії пенсійного посвідчення №, виданого Пенсійним фондом України 16.10.2013 р. довічно ОСОБА_3 є пенсіонером (а.с.29).

На виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 11.06.2013 р. (справа №1211/4246/2012) (а.с.163-166) в управлінні Пенсійного фонду України в місті Красний Луч Луганської області позивачам було призначено та виплачувалась пенсія за віком на банківські рахунки починаючи з 12.03.2012 р.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема копії заяви позивачів від 01.02.2017 року на адресу управління Пенсійного фонду України у Кремінському районі Луганської області (а.с.39-40) та відповіді управління Пенсійного фонду України у Кремінському районі Луганської області від 02.03.2017 р. №2303/06-45 (а.с.49-50), копії заяви на адресу Пенсійного фонду України від 29.12.2014 р. (а.с.34-35) та відповіді Пенсійного фонду України від 20.01.2015 р. №56/в-11, 57/в-11 (а.с.36), атестатів на імя позивачів від 21.06.2016р. (а.с.9,11 т.2), з 01.06.2014 року виплата призначеної пенсії за віком для позивачів була зупинена у звязку із тимчасовим нездійсненням функцій органами державної влади на тимчасово непідконтрольній території України.

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія в Україні виплачується в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера на території України.

Іншого чинним законодавством про пенсійне забезпечення не передбачено.

Статтею 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, виплачується за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання.

Пунктом 1 постанови правління Пенсійного фонду України N 9-1 від 12.05.2015 «Про здійснення повноважень з обслуговування страхувальників» встановлено, що обслуговування страхувальників, які перебувають на обліку в управліннях Фонду, що тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, на період проведення антитерористичної операції, зокрема здійснення обліку платежів, що надходять на рахунки органів Пенсійного фонду України, відкриті в установах АТ «Ощадбанк», прийняття звітності, передбаченої законодавством, зняття з обліку страхувальників в органах Пенсійного фонду України, надання довідок, встановлених законодавством, формування звітності та виконання завдань, передбачених підпунктами 2-4, 6, 9-12, 16, 19 пункту 4 Положення про управління Пенсійного Фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 41/26486, здійснювати управлінням Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах Донецької та Луганської областей згідно з додатком до цієї постанови.

Суд зазначає, що відповідно п.п. 7 п.4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 № 28-2, управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Тобто, серед повноважень відповідача повноваження щодо постановки на облік та виплату пенсії, відсутні.

Стаття 46 Конституції України встановлює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» 26 червня 2014 року (Заяви № 68385/10 та 71378/10) параграфах 53 56 зазначив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обовязком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «ОСОБА_5 Греції та інші проти Греції» (Former Kingof Greeceand Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Суд зазначає, що в період з квітня по грудень 2006 року Кабінет Міністрів України мав визначити розмір надбавки до пенсії, яка підлягала виплаті заявникам. Жодного рішення з цього питання не було прийнято.

У цьому випадку відмова держави здійснити певні дії становила втручання в права заявників, передбачені статтею 1 Першого протоколу. Уряд не надав жодних пояснень цієї бездіяльності, яка тримала заявників у невизначеності. Таким чином, суд не бачить жодних причин, чому органи влади не вжили заходів для визначення розміру надбавки до пенсії заявників і вважає це втручання невиправданим (див., з відповідними змінами, рішення у справі «Клаус і ОСОБА_6 проти Грузії» (Klaus and Iouri Kiladze v. Georgia), заява № 7975/06, від 2 лютого 2010 року; рішення у справі «Будченко проти України» (Budchenko v. Ukraine), № 38677/06, від 24 квітня 2014 року).

Отже, було порушення права заявників, передбаченого статтею 1 Першого протоколу, за період з 2 квітня по 31 грудня 2006 року.

Тобто, відмова держави здійснити певні дії для визначення розміру надбавки до пенсії становить втручання в права заявників, передбачені статтею 1 Першого протоколу і вважає це втручання невиправданим (див., з відповідними змінами, рішення у справі «Клаус і ОСОБА_6 проти Грузії» (Klaus and Iouri Kiladze v. Georgia).

На підставі викладеного, суд зазначає, що відсутність повноважень визначених п.п.7 п.4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 № 28-2, відповідно яких відповідач призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства не можуть бути підставою для відмови у виплаті пенсій позивачам.

Також, оскільки повноваження визначені підпунктами 2-4, 6, 9-12, 16, 19 пункту 4 Положення передані з управління Пенсійного фонду України в місті Красний Луч Луганської області до управління Пенсійного фонду України у Кремінському районі Луганської області, та із врахуванням його припинення шляхом злиття та утворення правонаступника ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, зокрема фонд відповідно п.п.4 п.4 забезпечує ведення в районі (місті) реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування (далі реєстр застрахованих осіб), своєчасне внесення відомостей до нього та їх використання, контроль за достовірністю відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб, та автоматизовану обробку інформації; п.п.6 п.4 6 здійснює контроль за додержанням вимог законодавства про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування (далі страхові внески) та інших платежів, та враховуючи принцип визначений в частині 7 ст.9 КАС України, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), суд приходить до висновку що повноваження, щодо призначення та виплати пенсій повинно виконувати Рубіжанське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області.

Окрім того, відповідачем вказано на неприйняття будь-яких рішень індивідуальної дії щодо припинення виплати пенсії позивачам, з чого робить висновки про відсутність спору, однак суд із цим не погоджується з причин встановлення наявності фактичного припинення виплати пенсії усім особам, які її отримували у звязку із припиненням діяльності державних органів, які знаходяться на тимчасово непідконтрольній території України розпорядження КМ України від 07.11.2014 р. №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», що виключає наявність окремого рішення відносно позивачів.

Разом з тим, зазначаючи, що відповідач ніяких рішень щодо припинення виплати пенсії не приймав відносно позивачів, що виключає спір між ними, суд такі доводи не приймає з огляду на те, що наявна невиплата пенсії для позивачів як така, що порушує їх право, разом з тим, позивачами не ставиться питання щодо законності будь-яких рішень та відповідач на подану заяву позивачів надав письмову відповідь із викладом причин нездійснення вимог останніх, яку суд приймає як результат опрацювання заяви позивачів.

Окрім того, відповідачем вказано на неможливість поновлення та виплати пенсії, із застосуванням норм постанови КМ України від 01.10.2014 року №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», через їх постійне проживання у державі Ізраїль.

Із зазначеним суд погодитись не може, оскільки проведення соціальних виплат особам в районах проведення антитерористичної операції здійснюється з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 «Про облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», від 5.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» та від 7.11.2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей».

Даними підзаконними нормативно-правовими актами передбачено припинення фінансування з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування органів державної влади на тимчасово неконтрольованій території Донецької та Луганської областей, переміщення осіб з району проведення антитерористичної операції, взяття їх на облік та проведення всіх соціальних виплат на контрольованій території за фактичним місцем проживання (перебування).

Однак, вищенаведені акти не регулюють питання відносно виплати пенсій громадянам України, які постійно проживають за кордоном та яким пенсія виплачувалась за місцем останнього проживання в Україні на тимчасово окупованій території України або району проведення антитерористичної операції.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачі взагалі здали національні паспорти під час отримання дозволу для отримання постійного місця проживання в державі Ізраїль.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Пічкур проти України» № 10441/06 від 7 лютого 2014 року (пункти 48-49) зазначив, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства» (Willis v. The United Kingdom), заява № 36042/97, n. 48, ECHR 2002-IV).

Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об'єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі «ОСОБА_7 проти Нідерландів» (Van Raalte v. The Netherlands), п. 39, Reports 1997-I).

Також, Європейський суд з прав людини в даному рішенні зазначив, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Окрім того, рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 передбачалось, що Верховна Рада України повинна привести у відповідність до Конституції України положення інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору.

На підставі викладеного суд вважає, що Рубіжанське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області, як установа, що отримала все майно, права та обовязки, у звязку з його утворенням шляхом злиття управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області з іншим управлінням Пенсійного фонду України на підставі постанови КМ України від 21.12.2016 року №988 «Про деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України», та враховуючи висновок суду, що управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області, на підставі покладених на нього постановою правління Пенсійного фонду України N 9-1 від 12.05.2015 «Про здійснення повноважень з обслуговування страхувальників» обовязків, повинно було поставити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на пенсійний облік за матеріалами пенсійних справ, здійснювати виплату пенсій за віком, з урахуванням доплат та надбавок, починаючи з 01.06.2014 року, а відтак, дані дії зобовязане зробити Рубіжанське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області.

Разом з тим, у визначений позивачами строк - до 10 днів, виконання таких позовниих вимог виконанню не підлягає, у звязку з відсутністю в таких позовних вимогах дати, чи події, від якої необхідно відраховувати такий строк, разом з тим, суд враховує, що строк набрання рішенням законної сили рівне 10 дням з моменту проголошення останнього, а у випадку, якщо особи не були присутні при його проголошенні, 10 днів з моменту його отримання, з огляду на що така вимога не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про зобовязання провести перерахунок та індексації, застосовуючи вимоги Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд вважає, що такі вимоги є передчасним, оскільки відсутній факт виплати таких пенсій та їх розмір.

В частині позовних вимог щодо зобов'язання відповідача виплатити компенсацію втрати частини доходу у зв'язку із несвоєчасною виплатою пенсії встановлено, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Таким чином, в порядку наведеного Закону компенсація провадиться на нараховані, але вчасно не виплачені суми.

Оскільки відповідачем не було поставлено на облік позивачів, не виплачувалась пенсія, у звязку з чим, позивачі звернулися до суду, враховуючи, що компенсація громадянам втрати частини доходів здійснюється у зв'язку з порушенням строків виплати нарахованих громадянам доходів, однак, такі пенсії позивачам нараховані відповідачем не були та відсутній обрахований розмір, з якого необхідно вираховувати таку компенсацію, а відтак, на час розгляду справи судом, відсутні підстави для задоволення такої вимоги.

Щодо вимог про виплату пенсії в майбутньому, відповідно змін в пенсійному законодавстві, то ці вимоги також задоволенню не підлягають, у звязку з тим, що в теперішній час не можна встановити наявність порушеного права у майбутньому.

Щодо покладення обовязку по забезпеченню виконання рішення на субєкта владних повноважень, суд вважає, що така вимога не може бути задоволена у звязку із її передчасністю, так як на момент розгляду справи відсутні підстави у суду вважати, що дана постанова суду не буде належно виконана, що виключає необхідність покладення такого обовязку.

Крім того, суд вважає, що вимога про встановлення строку для подання суб'єктом владних повноважень відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій задоволенню також не підлягає, оскільки відповідно частини 1 статті 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Тобто встановлення такого контролю є правом суду та підстав вважати, що відповідач не буде виконувати постанову, на теперішній час не має.

Допустити негайне виконання у межах суми стягнення за один місяць на підставі п.1 ч.1 статті 256 КАС України, яка передбачає, що негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць, оскільки не визначено конкретного розміру всієї суми заборгованості.

Як вбачається із ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог позивачів, враховуючи, що такі позовні вимоги були взаємоповязані та частка від позовних вимог не може бути виділена, а за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру фізичною особою сплачується фіксована сума судового збору, у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а відтак і при частковому задоволенні позовних вимог не можна виділити частку, разом з тим, сплату позивачами такого судового збору судом було відстрочено, а відтак, суд покладає сплату судового збору у розмірі 640 грн. за позовну вимогу ОСОБА_2 та 640 грн. за позовну вимогу ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Керуючись ст.ст. 70 , 71 , 94, 122, 159-163 КАС України,

постановив:

адміністративний позов задовольнити частково.

Зобовязати Рубіжанське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області поставити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на пенсійний облік, здійснювати виплату пенсії за віком згідно матеріалів пенсійних справ, як непрацюючим пенсіонерам, з урахуванням доплат та надбавок починаючи з 01 червня 2014 року

Допустити негайне виконання постанови суду в частині нарахування та виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

В решті вимоги відмовити.

Стягнути на користь держави судовий збір, який складається із 640 (шістсот сорок) гривень судових витрат, щодо позовної вимоги ОСОБА_2 та 640 (шістсот сорок) гривень судових витрат щодо позовної вимоги ОСОБА_3, на загальну суму 1280 (одна тисяча вісімдесят) гривень, за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Кремінський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя

Кремінського районного суду ОСОБА_8