Справа № 233/1666/17
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мартиненко В.С.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року справа №233/1666/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд, у складі колегії суддів: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів Блохіна А.А., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 квітня 2017 року у справі № 233/1666/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради про визнання рішення протиправним, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2017 року ОСОБА_2 (надалі позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради (надалі відповідач, Управління) про скасування розпорядження відповідача № 14 від 23.09.2016 року щодо припинення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання з 21.10.2014 року та зобовязати відповідача призначити, нарахувати та виплатити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання з 21.10.2014 року з урахуванням отриманих сум (а.с. 2-4).

Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 квітня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, вважаючи зазначену постанову суду незаконною та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідач, приймаючи розпорядження про припинення виплати їй адресної допомоги не взяв до уваги той факт, що належне їй житлове приміщення знаходиться у районі проведення антитерористичної операції, а постанова КМУ № 505 прямо передбачає наявність житла у інших, ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що житлове приміщення, яке розташоване у с. Желанне Ясинуватського району Донецької області та належить їй на праві власності знаходиться поблизу тих місць, де проходять бойові дії і апелянт не бажає наражати на небезпеку себе та свою дитину. Апелянт зазначає, що фактично не має житла, в якому вона та її родина могли б проживати, уникаючи таким чином, витрати на оплату його житла, зокрема, його аренду. Крім того, апелянт вказує, що лист Мінсоцполітики від 03.08.2016 року № 1641/5/75-16, на підставі якого Управлінням прийнято розпорядження про припинення виплат адресної допомоги не є, на її думку, джерелом права та не породжує жодних юридичних наслідків (а.с. 32-35).

Судом першої інстанції справа розглянута в порядку скороченого провадження, тому відповідно до абз.4 частини восьмої статті 183-2 КАС України, апеляційна скарга розглянута в порядку письмового провадження.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів встановила наступне.

Позивач, ОСОБА_2, є громадянкою України, відповідно до копії паспорта Серії ВК 502239 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

У 2014 році позивач вимушено покинула своє фактичне місце проживання у місті Ясинувата та переїхала до міста Костянтинівка.

Відповідно до довідок від 28 жовтня 2016 року № 223 та № НОМЕР_1, позивача, разом з дитиною, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 взято на облік, як особу яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, тобто визнано внутрішньо переміщеною особою (а.с. 12,13).

Відповідачем не заперечується той факт, що позивач зверталась до відповідача 21.10.2014 року із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг, а в подальшому, 06.05.2015 року, 29.10.2015 року та 25.04.2016 року із заявами про продовження виплати адресної допомоги в якій зазначала, серед іншого, що у будь-кого з членів сімї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції немає.

Не заперечується сторонами також той факт, що щомісячна адресна допомога призначалась сплачувалась позивачу у відповідності до вимог чинного законодавства у наступні періоди: з 21.10.2014 року по 20.04.2015 року у розмірі 1326 грн., з 24.04.2015 року по 23.10.2015 року у розмірі 1326 грн., з 24.10.2015 року по 23.04.2016 року у розмірі 1326 грн., з 25.04.2016 року по 24.10.2016 року у розмірі 1105 грн.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. п. 10, 11 Порядку № 505, уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання.

На підставі вказаного Порядку, Управлінням здійснено перевірку достовірності документів, поданих позивачем для призначення грошової допомоги. За результатами проведення зазначеної перевірки відповідачем виявлено факт наявності у власності позивача житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції на населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, а саме, Управлінням виявлено, що починаючи з 2007 року у позивача у власності знаходиться 1 частка квартири за адресою: Донецька область, Ясинуватський район, смт. Желанне, вул. 50 річчя СРСР, 105-5.

На підставі зазначеного, 23 вересня 2016 року Управлінням, відповідно до абз. 5 п. 12 Постанови КМУ № 505 прийнято розпорядження про припинення виплати адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам (а.с. 6).

18 жовтня 2016 року, відповідач, листом № 01-20-8246-10 повідомив позивача, що у звязку з наявністю у позивача у власності 1 частка квартири за адресою: Донецька область, Ясинуватський район, смт. Желанне, вул. 50 річчя СРСР, 105-5, остання повинна повернути надміру виплачену адресну допомогу у розмірі 28 774,20 грн. на рахунок Упрвління (а.с. 9).

27 січня 2017 року позивач звернулась до відповідача із запереченнями на предявлену вимогу щодо повернення коштів адресної допомоги, в якому зазначила, що житлове приміщення в смт. Желанне Ясинуватського району Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням КМУ від 02 грудня 2014 року № 1275-р. На підставі зазначеного, просила відновити виплату щомісячної адресної допомоги, яка раніше була призупинена (а.с. 8).

Відповідач, листом № 01-20-2154-10 від 13.03.2017 року повідомив позивача про те, що листом Мінсоцполітики України від 03.08.2016 року № 1641/5/75-16 надано розяснення, що внутрішньо переміщеним особам, які переміщуються в межах Донецької та Луганської областей та на момент звернення за призначенням щомісячної адресної допомоги мають у власності житлові приміщення, розташовані на підконтрольній Україні території грошова допомога не призначається (а.с. 11).

Позивач, вважаючи такі дії відповідача неправомірними, звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що наявність у власності житлового приміщення у місті Новогродівка, Донецької області, яке не віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджених розпорядженням №1085-р від 07.11.2014 року Кабінетом Міністрів України, є підставою для відмови у призначені заявнику ОСОБА_4 та її дитині ОСОБА_5 щомісячної адресної допомоги як особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 1.10.2014 року,а отже дії відповідача є правомірними.

Колегія суддів із таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішнього переміщення осіб, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 4 Закону № 1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що статус внутрішньо переміщеної особи підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, (далі - грошова допомога) визначений Порядком № 505 (пункт 1).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 505 (в редакції на час звернення з заявою), грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Згідно до пункту 3 Порядку № 505, грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сім'ї); для інвалідів - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність; для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім'ї). Загальна сума допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати 2400 гривень. Якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім'ї або інформацією компетентного органу. Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період.

Пункт 8 Порядку № 505 передбачає, що уповноважені органи протягом 10 днів після подання уповноваженим представником сім'ї заяви та документів, зазначених у пункті 5 цього Порядку, призначають грошову допомогу або відмовляють у її призначенні, про що надають відповідне повідомлення уповноваженому представнику сім'ї.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що законодавством передбачено право позивача, як внутрішньо переміщеної особи яка стоїть на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення отримати грошову допомогу з дня звернення з заявою за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно.

Відповідно до п.6 Порядку № 505, грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Колегія суддів зазначає, що вищенаведеною нормою встановлений вичерпний перелік підстав для відмови у її призначенні грошової допомоги, зокрема, володіння будь-яким з членів родини житловим приміщенням розташованим в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Зазначена норма не містить будь-яких додаткових умов, як то здійснення своїх повноважень органами державної влади на території проведення антитерористичної операції.

Тобто, вказана норма передбачає, що наявність у власності житлового приміщення розташованого, зокрема, на території проведення антитерористичної операції, не є підставою для відмови у призначенні допомоги.

Наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 7 жовтня 2014 року № 33/6/а визначено такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення: Донецька і Луганська області - з 07 квітня 2014 року; Харківська область - з 07 квітня 2014 року до 14 вересня 2014 року.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. До вказаного переліку включено смт. Желанне Ясинуватського району Донецької області.

Таким чином, колегія суддів зазначає, та обставина, що позивач має у своєму володінні житло розташоване на території якій здійснюється антитерористична операція, а саме за адресою: Донецька область, Ясинуватський район, смт. Желанне, вул.. 50 річчя СРСР, 105-5, що у відповідності до п.6 Порядку № 505 не може бути підставою для відмови ОСОБА_2 у призначенні щомісячної адресної допомоги.

Щодо посилання відповідача на лист Міністерства соціальної політики України від 03.08.2016 року № 1641/5/75-16, колегія суддів зазначає, що вказаний лист не є нормативно-правовим актом та носити лише розяснювальний характер.

Крім того, колегія суддів зазначає, що Порядком № 505 не визначено підставу для відмови в призначені допомоги, як володіння житловим приміщенням розташованим на території проведення антитерористичної операції на якій державна влада здійснює свої повноваження. Слід також зазначити, норми чинного законодавства не повязують розташування житлового приміщення на території проведення антитерористичної операції із здійсненням свої повноваження органів державної влади на цій території.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про скасування розпорядження відповідача № 14 від 23.09.2016 року щодо припинення виплат ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Щодо вимоги позивача про зобовязання Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради призначити, нарахувати та виплатити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання з 21.10.2014 року з урахуванням отриманих сум колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до матеріалів справи, позивач отримувала щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання з 21 жовтня 2014 року по 24 жовтня 2016 року.

В подальшому, виплату щомісячної адресної допомоги було припинено у звязку з

виявленням факту наявності у власності позивача житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції на населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Колегія суддів зазначає, що, в даному випадку, Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради не повинно призначити, нарахувати та виплатити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання з 21.10.2014 року, а поновити виплату зазначеної адресної допомоги з моменту її припинення, тобто з 25 жовтня 2016 року.

На підставі викладеного, судова колегія робить висновок, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального права, що відповідно до вимог ст. 202 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, слід зазначити, що ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2017 року ОСОБА_2 відстрочену сплату судового збору у розмірі 704 гривень до ухвалення судового рішення.

Зважаючи на ту обставину, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 квітня 2017 року задоволено, тобто прийняте на користь позивача, то, в даному випадку, відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати по сплаті судового збору з позивача не стягуються

Керуючись статтями 184, 185, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 квітня 2017 року у справі № 233/1666/17 - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради про визнання рішення протиправним, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати розпорядження Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради № 14 від 23.09.2016 року щодо припинення ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання.

Зобовязати Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради поновити виплату ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання з дати її припинення, тобто з 25 жовтня 2016 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді: А.А. Блохін

ОСОБА_6