Справа № 806/1414/17
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року Житомир справа № 806/1414/17

категорія 2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Капинос О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання повторно розглянути клопотання від 13.03.2017 р. та прийняти рішення у вигляді наказу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо неналежного розгляду його клопотання від 13.03.2017, яке полягає у неприйнятті рішення у вигляді наказу;

- зобов"язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути його клопотання від 13.03.2017 та прийняти рішення у вигляді наказу.

В обґрунтування позову зазначає, що 13.03.2017 звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою для надання в оренду земельної ділянки площею 54,0 га. для сінокосіння, яка знаходиться за межами населених пунктів Брусилівської селищної ради. Однак, зазначає, що на його адресу надійшов лист від 07.04.2017, в якому зазначено, що згідно довідки Відділу Брусилівського ГУ Держгеокадстру у Житомирській області на вказані у клопотання земельні ділянки надано дозвіл на розробку документації із землеустрою для ведення фермерського господарства. Позивач вказує, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою, або мотивована відмова видаються у вигляді наказу. А тому, вважає, що його клопотання не розглянуто не належним чином та не прийнято рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Тому, просить визнати таку бездіяльність протиправною та зобов"язати відповідача прийняти рішення у вигляді наказу.

Позивач в судове засідання не з"явився, надав до суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представник відповідача до суду прибув, просив також справу розглянути у порядку письмового провадження. Згідно поданих заперечень, просив у задоволенні позову просив відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив, що земельне законодавство чітко не встановлює у якій саме формі має прийматися рішення. Вимога щодо прийняття конкретного рішення у вигляді наказу є формою втручання в роботу органу виконавчої влади. Таким чином, вважає, що відповідач при розгляді звернення діяв в межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

У відповідності до ст.128 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження, на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 13.03.2017 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння орієнтовною площею 54,0 га з земель запасу, розташованих за межами населених пунктів Брусилівської селищної об'єднаної територіальної громади (бувшої Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області).(а.с.6)

До заяви додано: графічні матеріали, копія паспорта 2, 3, 11 сторінки, ін. коду.

За результатами розгляду заяви, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області листом від 07.04.2017 №Г-3588/0-3957/6-17 повідомило ОСОБА_1 про те, що згідно довідки Відділу Брусилівського ГУ Держгеокадстру у Житомирській області на вказані у клопотання земельні ділянки надано дозвіл на розробку документації із землеустрою для ведення фермерського господарства. Тому не в змозі задовольнити заяву позивача. (а.с.7)

Позивач вважає, що відповідачем не дотримано форми відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, а саме, не видано наказ, як того передбачає закон, тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III (із змінами) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Конституція України гарантує право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ч.2 ст.14 Конституції України)

Таке право реалізується громадянами та юридичними особами та державою на правових титулах володіння, користування та розпорядження земельними ділянками.

Відповідно до частини 3 статті 22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

За змістом частини першої статті 34 Земельного кодексу України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Так, ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини першої статті 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Частиною другою статті 123 Земельного кодексу України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що з метою реалізації права громадян на отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки останній звертається з відповідною заявою чи клопотанням до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

З матеріалів справи вбачається, що 13.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння орієнтовною площею 54,0 га з земель запасу, розташованих за межами населених пунктів Брусилівської селищної об'єднаної територіальної громади (бувшої Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області).(а.с.6)

За результатами розгляду заяви, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області листом від 07.04.2017 №Г-3588/0-3957/6-17 повідомило ОСОБА_1 про те, що згідно довідки Відділу Брусилівського ГУ Держгеокадстру у Житомирській області на вказані у клопотання земельні ділянки надано дозвіл на розробку документації із землеустрою для ведення фермерського господарства. Тому не в змозі задовольнити заяву позивача. (а.с.7)

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вважає, що рішення про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою приймається у вигляді наказу, а не у формі листа, тобто відповідь йому надано не у встановленій формі. При цьому самі підстави відмови, викладені у листі, ним не оскаржуються.

Суд не погоджується з твердженнями позивача.

Згідно ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Імперативність зазначених норм полягає в тому, що заява чи клопотання має бути розглянута органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування в місячний термін та надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні.

При цьому, суд зазначає, що жодною нормою чинного законодавства не передбачено форми у якій повинна надаватися відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, єдина вимога до такої відмови це її належна мотивація.

Водночас, з наявної у матеріалах справи відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою вбачається, що вона цілком є вмотивованою, оскільки містить чітке та обґрунтоване посилання на обставини за яких відповідач позбавлений можливості розглянути клопотання позивача позитивно.

Крім того, суд зазначає, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області здійснює свою діяльність керуючись Положенням про Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 року № 308.

Разом з тим, у Положенні також не передбачено, що відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою надається шляхом видачі відповідного наказу.

Таким чином, суд вважає помилковими посилання позивача, що відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою оформлюється у вигляді наказу, оскільки чинним законодавством такої форми не передбачено. При цьому, бездіяльність щодо неналежного розгляду заяви позивача судом не встановлена.

Стосовно позовних вимог в частині зобов'язання прийняти Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області рішення у вигляді наказу, суд зазначає наступне.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Суд зазначає, що позивач, заявляючи дану позовну вимогу, фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо надання або відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, шляхом видачі відповідного наказу.

Задоволення вказаної позовної вимоги фактично порушить закріплені законом виключні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо здійснення дозвільної діяльності на розробку проекту землеустрою та зобов'яже відповідача вчинити дії поза встановленою чинним законодавством процедурою.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач при розгляді клопотання позивача від 13.03.2017 діяв у межах, спосіб, що передбачений законом, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст. 86, 128, 158-162, 186, 254 КАС України,

постановив:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос