Справа № 337/1675/17
Суддя: Нещеретна Л. М.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЄУН № 337/1675/17
Провадження № 2-а/337/140/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2017 року місто Запоріжжя

Суддя Хортицького районного суду міста Запоріжжя Нещеретна Л.М., розглянувши в м.Запоріжжя в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій щодо перерахунку пенсії протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, в якому просить визнати дії відповідача протиправними щодо відмови у виплаті їй грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій; зобов'язати відповідача виплатити їй грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій; стягнути на його користь судовий збір.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 183-2 КАС України суд розглядає справу в порядку скороченого провадження без судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Згідно позиції відповідача, викладеної в письмових запереченнях, пред'явлені вимоги Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя не визнало, зазначивши, що ОСОБА_1 було призначено пенсію як працівнику освіти за вислугу років з 03.10.2006 року. Виплата пенсії була припинена з 09.10.2006 року у зв'язку із не звільненням з посади. 01.08.2012 року ОСОБА_1 було переведено за її власною заявою на пенсію за віком. 27.04.2017 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про виплату їй разової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій. Управління їй відмовило у виплати грошової допомоги, оскільки вона призначена особам, які раніше не отримували пенсію, в той час як ОСОБА_1 з 03.10.2006 по 08.10.2006 року отримувала пенсію в сумі 78,20 грн.

Суд, дослідивши письмові докази, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом з наданих сторонами доказів встановлено, що ОСОБА_1 є працівником у галузі освіти.

З 03.10.2006 року, відповідно до поданої заяви, позивачу призначена пенсія за вислугу років, яка виплачувалась до 08.10.2006 року включно, та була виплачена в сумі 78,20 гривень. ЇЇ виплату було припинено у зв'язку з працевлаштуванням 09.10.2006 року позивача та ОСОБА_1 знято з пенсійного обліку.

01.08.2012 року, у зв'язку з досягненням пенсійного віку ОСОБА_1 звернулась до УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя із заявою про призначення їй пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно розпорядження 154077 від 27.08.2012 року позивача переведено на пенсію за віком.

Не погодившись із розрахунком пенсії, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.

Постановою Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 04.10.2016 року визнано дії УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя протиправними. Зобов'язано УПФУ в Хортицькому районі м. Запоріжжя нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії з 14.03.2016 року.

27.04.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя із заявою про виплату їй разової грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій.

Листом відповідача від 11.05.2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у її заяві, оскільки їй з 03.10.2006 року вже призначалась пенсія за вислугу років.

За наслідками розгляду справи судом встановлено, що фактично спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу застосування пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Не заперечуючи досягнення позивачем, на час звернення з заявою про призначення пенсії за віком, пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не заперечуючи того, що позивач на день досягнення пенсійного віку працював на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не заперечуючи наявності у позивача страхового стажу - 35 років, пенсійний орган вказує на те, що право на грошову допомогу мають особи, за умови, якщо до часу призначення пенсії за віком вони не отримували будь-яку іншу пенсію.

Тобто, позиція відповідача полягає у тому, що оскільки позивачу раніше призначалася пенсія за віком на пільгових умовах на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», то під час призначення пенсії за віком у неї відсутнє право на отримання грошової допомоги, яка передбачена п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таку позицію органу Пенсійного фонду України суд вважає необґрунтованою з наступних підстав.

З аналізу наведеної норми права можливо зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов'язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Тобто, конструкція зазначеної норми права свідчить про те, що право особи на отримання грошової допомоги виникає за умови неотримання такою особою будь-якого іншого виду пенсії саме на момент виникнення у неї права на призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, згідно п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підставою для відмови у невиплаті грошової допомоги у розмірі десяти пенсій за віком є отримання особою будь-якої пенсії, а не призначення пенсії в минулому.

Оскільки, встановлені обставини справи свідчать про те, що станом на час звернення з заявою про призначення пенсії за віком позивач не отримувала будь-якого виду пенсії, то відповідач необґрунтовано відмовив їй у нарахуванні та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо наявності у ОСОБА_1 права на отримання грошової допомоги у відповідності до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що крім того, узгоджується з практикою Вищого адміністративного суду України з аналогічних питань.

Понесені позивачем судові витрати, відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, підлягають компенсації з державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 165, 167, 1832 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя нарахувати та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, грошову допомогу у розмірі десяти її місячних пенсій у відповідності з вимогами п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі міста Запоріжжя на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, сплачений судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: Л.М. Нещеретна