Справа № 552/391/17
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 р.Справа № 552/391/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Бегунца А.О. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Київського районного суду м. Полтави від 19.04.2017р. по справі № 552/391/17

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області

третя особа Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання незаконною та скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Київського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, третя особа Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якому просив суд:

- визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про закінчення виконавчого провадження ВП № 52092744 від 30.12.2016р.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 19.04.2017р. адміністративний позов задоволено.

Визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області Лукмасло М.М. від 30 грудня 2016 року у виконавчому провадженні за реєстраційним №52092744 з виконання виконавчого листа №552/2053/16-а, виданого Київським районним судом м. Полтави 23 серпня 2016 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, третя особа подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволені позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги третя особа посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач не скористалися своїм правом на подання заперечень на апеляційну скаргу.

Від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходило письмових пояснень стосовно поданої апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що згідно виконавчого листа №552/2053/16-а, виданого 23.08.2016р. Київським районним судом м. Полтави Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області зобов'язано виконати розрахунок, здійснити нарахування, та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 06.11.2009р. по 31.08.2011р.

Виконавчий лист, виданий за вказаним виконавчим документом, знаходився на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області, та перебував в провадженні державного виконавця Лукмасло М.М.

30.12.2016р. державним виконавцем Лукмаслом М.М. винесено постанову про закінчення даного виконавчого провадження (а.с.4).

В постанові, зокрема, зазначено, що згідно повідомлення боржника №18374/16-13 від 13.11.2016р. рішення суду виконано в повному обсязі, про що надано розрахунок суми компенсаційної виплати стягувачу.

З посиланням на п.9 ч.1. ст.39, ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" вказаною постановою виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №552/2053/16-а від 23.08.2016р. закінчено.

Не погодившись з діями відповідача по винесенню постанови про закінчення виконавчого провадження позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав вважати судове рішення виконаним та підстав для закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п.9 ч.1. ст.39 Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з ч.1 ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження слугував лист боржника, а саме повідомлення боржника №18374/16-13 від 13.11.2016р., щодо виконання рішення суду, про що надано розрахунок суми компенсаційної виплати стягувачу.

Проте, документом, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 52092744, зобов'язано третю особу виконати розрахунок, здійснити нарахування та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 06.11.2009р. по 31.08.2011р.

З оскаржуваної постанови встановлено, що боржник надав лише розрахунок компенсаційної виплати (а.с. 4).

Отже, нарахована позивачу компенсація йому не виплачена. Таким чином, підстави вважати судове рішення виконаним та підстави для закінчення виконавчого провадження відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

З огляду на положення КАС України та Закону України "Про виконавче провадження", колегія суддів зазначає, що у відповідача були відсутні підстави для закриття виконавчого провадження, отже, в даному випадку, державним виконавцем неправомірно застосовано положення п.9 ч.1 ст. 39 та ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятого ним рішення.

Таким чином, проаналізувавши наведені нормативно-правові акти та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження не встановлено належним чином факту виконання третьою особою судового рішення у повному обсязі згідно виконавчого документа.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції від 19.04.2017р. відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог третьої особи.

Відповідно до ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків, щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Полтави від 19.04.2017р. по справі № 552/391/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Рєзнікова С.С.
Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О. Старостін В.В.
Повний текст ухвали виготовлений 12.06.2017 р.