Справа № 642/34/17
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 червня 2017 р. Справа № 642/34/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Чалого І.С.
Суддів: Зеленського В.В. , П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Городової А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 02.03.2017 по справі № 642/34/17
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України
про визнання бездіяльність протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
ВСТАНОВИЛА
У січні 2017 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач), в якому просив скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, про повернення на доопрацювання документів щодо виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей", оформлене пунктом 17 протоколу № 89 від 21.10.2016 року; визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо відмови у прийняті рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей", зобов`язати Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 (далі Порядок № 975) у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності, що настала внаслідок поранення, контузії, отриманих при виконанні обов`язків військової служби під час при перебування у країнах, де велись бойові дії; зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення.
Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 02 березня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Скасовано п.17 протоколу № 89 від 21.10.2016 комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства Оборони України, який стосується ОСОБА_1 .
Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України у неприйняті рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей".
Зобов`язано Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності, що настала внаслідок поранення, контузії, отриманих при виконанні обов`язків військової служби під час при перебування у країнах, де велись бойові дії.
Зобов`язано відповідача подати звіт про виконання судового рішення. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Міністерства оборони України судовий збір в дохід держави у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 02.03.2017 в частині задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. В обгрунтування апеляційної скарги вказав, що суд першої інстанції помилково керується нормами законодавства, що були введені в дію після встановлення позивачу інвалідності та виникнення спірних правовідносин, тобто керується нормами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" після 01.0.1.2014 та Порядком № 975, що не можуть бути поширені і застосовані до позивача, через що суд першої інстанції дійшов хибних висновків про наявність у позивача права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги та про протиправність дій Міністерства оборони України. На момент встановлення позивачу інвалідності, чинним законодавством України не було передбачено виплати одноразової грошової допомоги звільненим військовослужбовцям строкової військової служби у разі встановлення останнім інвалідності після спливу трьохмісячного строку після звільнення зі служби, а тому апелянт стверджує про незаконність висновків суду. Крім того, апелянт вказав, що судом не було враховано той факт, що позивачем не надано повного пакету документів, а саме копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження. Також відповідач вказує, що комісією Міністерства оборони України у визначені законом строки прийнято рішення про надсилання документів на доопрацювання, оформлене пунктом 17 протоколу № 89 від 21.10.2016, отже у спірних правовідносинах відсутня бездіяльність Міністерства оборони, тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними, а вказані обставини були проігноровані судом першої інстанції, що свідчить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови суду.
Позивач правом подання заперечень на апеляційну скаргу не скористався.
На адресу суду повернувся конверт з судовою повісткою направленою на адресу позивача, який не є вручений адресату з незалежних від суду причин, в зв`язку з чим відповідно до ст. 35 КАС України вважається, що вказана повістка є врученою.
Неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту КАС України), не перешкоджає судовому розгляду справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання 06.06.2017 за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , 1965 року народження, проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР з 18.10.1983 по 04.01.1986, з 11.05.1984 по 20.08.1984, з 01.07.1985 по 31.08.1985 та з 08.09.1985 по 31.10.1985 у військовій частині НОМЕР_1 , яка знаходилася на території Республіки Афганістан та брав участь у бойових діях, що підтверджується військовим квитком, архівною довідкою, довідкою Жовтневого РВК м. Харкова від 06.08.2015 ( а.с. 11-15).
Згідно витягу з протоколу № 26 від 11.01.2011 засідання Центральної військово- лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв - отримане позивачем під час проходження військової служби множинне вогнепальне осколкове поранення голови, правої руки та лівої кисті (контузія -1984 року) та наступні захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії (а.с. 16).
Згідно Довідки до акту огляду МСЕК серія 10 ААА № 608604 від 20.04.2011 внаслідок поранення, контузії і захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, позивачу з 20.04.2011 вперше встановлена третя група інвалідності на строк до 20.04.2013 (а.с. 17).
При черговому огляді 29.04.2013 з тих же підстав позивачу встановлена друга група інвалідності з 29.04.2013 по 01.05.2015, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 29.04.2013 серія 10ААБ № 204186 (а.с. 17).
27.04.2015 позивачу встановлена друга група інвалідності повторно на строк з 27.04.2015 до 01.05.2018, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 27.04.2015 серія Ю ААВ № 631737 ( а.с. 18).
ОСОБА_1 звернувся до Харківського обласного військового комісаріату із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Харківським обласним військовим комісаріатом направлено документи для прийняття рішення до Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби.
ІНФОРМАЦІЯ_1 листом від 27.12.2016 № 3061/ВСЗ повідомив позивача про рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 21.10.2016 протокол №89 п.17, яким відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з тих підстав, що на день звільнення з військової служби заявник проходив службу в Прикордонних військах КБД СРСР, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби, фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи. Витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах, мають здійснюватися Державною прикордонною службою України, а також, у поданих документах немає документа про обставини поранення та довідки органів МСЕК про встановлення інвалідності протягом 3-х місяців з дня звільнення з військової служби, а згідно з ч. 3 ст. 16 цього Закону у редакції, яка діяла на час первинного встановлення заявнику інвалідності, одноразова грошова допомога військовослужбовцям строкової служби призначається у разі, якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби тощо.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.
Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів правомірності своїх дій та прийнятого рішення щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу та жодного доказу, який би спростовував дані медичної документації тощо. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача в частині визнання протиправною відмови Міністерства Оборони України щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби та зобов`язання відповідача вирішити питання щодо призначення одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю, який отримав ІІ групу інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі та порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та здійснюючи перегляд рішення суду першої інстанції на відповідність критеріям законності та обгрунтованості судового рішення, встановленого ст. 159 КАС України в межах доводів апеляційної скарги Міністерства оборони України, колегія суддів виходить з наступного.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України "Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ), "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" від 04.07.2012 № 5040-VI (далі - Закон № 5040-VI), Постановою № 975, постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 "Про затвердження Порядку та умова призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб" (далі - Постанова № 499).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, визначені Законом № 2011-XII.
Згідно статті 1 вищевказаного Закону, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
У ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що він поширюється, зокрема на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.
Згідно з п. 6 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції Закону на час встановлення позивачу первинно інвалідності) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.
Згідно підпункту 4 пункту 2 Постанови № 499, військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.
Виходячи із буквального тлумачення статті 16 Закону № 2011-ХІІ, колегія суддів дійшла висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовців виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержання каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України в постанові від 18.11.2014 по справі №21-446а14.
На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги положення діючого законодавства та правові висновки Верховного Суду України, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для отримання позивачем грошової допомоги через те, що позивача звільнено з військової служби в 1985 році, та на момент встановлення інвалідності чинним законодавством не було передбачено виплати одноразової грошової допомоги звільненим військовослужбовцям строкової служби у разі встановлення останнім інвалідності після спливу трьохмісячного строку.
Відповідно рішення відповідача про повернення на доопрацювання документів щодо позивача з підстав ненадання повного пакету документів, а саме довідки органів МСЕК про первинне встановлення інвалідності протягом 3-х місяців після звільнення з військової служби з огляду на вище встановлені судом обставини є необгрунтованим.
Крім того, підставою для повернення документів позивача на доопрацювання стало ненадання позивачем документа, що свідчить про обставини поранення.
Проте, суд апеляційної інстанції критично ставиться до такої підстави повернення відповідачем документів на доопрацювання, оскільки останнім не зазначено, якими саме конкретними документами дані обставини мають бути підтверджені та що саме необхідно позивачу надати. При цьому, форма та зміст документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) вказаним Порядком та іншими нормативно-правовими актами не визначені.
Разом з цим колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до п. 21.21 глави 21 розділу ІІ Положення про військово - лікарську експертизу у збройних силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі - Положення № 402), за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців - учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).
Також, відповідно до пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення № 402, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:
в) "Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення.
г) "Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії" - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.94 N 63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (із змінами), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій.
В матеріалах справи міститься витяг із протоколу засідання Центральної військово лікарської комісії по становленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтва у колишнього військовослужбовця, протокол № 26 від 11.01.2011, що здійснювалось для визначення причинного зв`язку отриманих травм, контузій під час військової служби у країнах, де велись бойові дії. Як вбачається з даного витягу, у позивача було виявлено, зокрема, множинне вогнепальне осколкове поранення голови, правої руки та лівої кисті /контузія -1984 рік/ (а.с. 16).
На підставі вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Центральної військово - лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України № 26 від 11.01.2011, яким встановлено, що отримані позивачем поранення (контузія, та захворювання), ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та висновок експерта № 5878 від 22.12.2010 Харківського обласного бюро СМЕ засвідчили в діях позивача відсутність протиправного діяння на момент отримання поранення (контузії) і є належними документами, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.
Відповідно колегія суддів вважає, що вимагаючи надання інших документів, що свідчить про обставини поранення, відповідач діяв з перевищенням наданих йому повноважень.
Більш того, колегія суддів не може не зазначити про порушення відповідачем процедури розгляду заяви позивача.
На час звернення позивача із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, порядок призначення такої допомоги був врегульований наказом Міноборони № 530 від 14.08.2014 "Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей" (далі - Наказ №530), зареєстрований у Міністерстві юстиції 20.10.2014 року за №1294/26071.
Відповідно до п. 4.6 Наказу № 530 документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) оформлюються та подаються в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласними військовими комісаріатами.
Висновок стосовно можливості виплати одноразової грошової допомоги, згідно з п.4.8 Наказу №530 подається відповідними органами в 15-денний строк з дня реєстрації документів до Департаменту фінансів Міністерства оборони України. Якщо документів, необхідних для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, немає, уповноважений орган письмово повідомляє заявника та в разі необхідності надає допомогу в їх оформленні. Рішення про призначення чи відмову у призначені одноразової грошової допомоги приймає комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби.
Департамент фінансів Міністерства оборони України доводить рішення головного розпорядника коштів про виплату одноразової грошової допомоги до розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин та здійснює переказ коштів на реєстраційні рахунки (в установах Державного казначейства України) розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин, які фінансуються через Департамент фінансів Міністерства оборони України (п. 4.10 Наказу № 530).
Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що прийняття рішення про виплату (призначення) чи про відмову у виплаті одноразової допомоги є компетенцією комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, що діє у складі Міністерства оборони України.
Разом з тим, відповідно до приписів законодавства, повноваження на повернення документів на доопрацювання у комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, що діє у складі Міністерства оборони України відсутні.
Колегія суддів зазначає, що відповідач у встановленому чинним законодавством порядку не розглянув надані документи та не прийняв відповідного рішення щодо можливості призначення виплати одноразової грошової допомоги позивачу або відмови в такому призначенні, що свідчить про протиправність прийнятого рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, про повернення на доопрацювання документів щодо виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей", оформлене пунктом 17 протоколу № 89 від 21.10.2016 року.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду про необхідність скасування п.17 протоколу № 89 від 21.10.2016 комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства Оборони України, який стосується ОСОБА_1 .
З урахуванням ч. 2 ст. 11 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Міністерства оборони України, які полягають в поверненні документів ОСОБА_1 на доопрацювання.
Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що пунктом 2 Постанови № 975, яка набрала законної сили з 24.01.2014, встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Постанови № 499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 № 284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2007 № 1331.
Крім того, цим нормативно-правовим актом передбачено, що допомога, яка не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Судовим розглядом встановлено, що позивачу одноразова грошова допомога не призначалася та не виплачувалася.
Відповідно до п. 3 Постанови № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з п. 6 Постанови № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІI групи.
У п. 11 Постанови № 975 визначено, що вiйськовослужбовець, вiйськовозобов`язаний та резервiст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разi настання iнвалiдностi чи втрати працездатностi без встановлення йому iнвалiдностi, подає уповноваженому органу такi документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням iнвалiдностi чи часткової втрати працездатностi без встановлення iнвалiдностi; довiдку медико-соцiальної експертної комiсiї про встановлення групи iнвалiдностi або вiдсотка втрати працездатностi iз зазначенням причинного зв`язку iнвалiдностi чи втрати працездатностi.
Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Викладені правові норми кореспондуються з положеннями п. 7 Постанови № 499.
Пунктом 2 Постанови № 499 встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з порядком, затвердженим цією Постановою.
Виходячи із системного аналізу вищезазначених нормативно-правових актів, колегія суддів зазначає, що право особи на отримання одноразової грошової допомоги по інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, виникає з дня встановлення інвалідності, що визначається датою, вказаною в довідці МСЕК, і обов`язок щодо забезпечення його реалізації шляхом прийняття відповідного рішення покладено на Міністерство оборони України.
Водночас, порядок отримання особою зазначеної допомоги та її розмір регламентуються законодавством, чинним на момент виникнення в неї такого права.
Крім того, наведена правова позиція щодо дії закону в часі викладена в рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99, у п. 2 якого зазначено, що до подій, факту застосовується той закон або нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали чи мали місце.
Виходячи з вищевикладеного та усуваючи неповноту встановлення судом першої інстанції обставин справи, колегія суддів встановила, що згідно довідки до акту огляду МСЕК серія 10 ААА № 608604 від 20.04.2011 внаслідок поранення, контузії і захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, позивачу з 20.04.2011 вперше встановлена третя група інвалідності на строк до 20.04.2013(а.с. 17).
При черговому огляді 29.04.2013 з тих же підстав позивачу встановлена друга група інвалідності з 29.04.2013 по 01.05.2015, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 29.04.2013 серія 10ААБ № 204186 (а.с. 17).
27.04.2015 позивачу встановлена друга група інвалідності повторно на строк з 27.04.2015 до 01.05.2018, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 27.04.2015 серія Ю ААВ № 631737 ( а.с. 18).
Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що первинною датою встановлення позивачу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби, є дата, вказана у первісній довідці МСЕК серія 10 ААА № 608604 від 20.04.2011, тобто 20.04.2011, та за результатами чергового медичного огляду стану здоров`я позивача 29.04.2013 йому встановлена друга група інвалідності.
Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, передбаченої статтею 16 Закону № 2011-ХІІ, у позивача виникло 20.04.2011.
З огляду на це, судова колегія вважає, що позивач має право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, передбаченої статтею 16 Закону № 2011-ХІІ, в розмірі, регламентованому законодавством, чинним на момент виникнення в нього такого права, тобто Постановою № 499 в редакції, чинній станом на 20.04.2011, що помилково не було встановлено судом першої інстанції. При цьому колегія суддів звертає увагу, що на час встановлення позивачу другої групи інвалідності 29.04.2013 також діяв порядок виплати грошової допомоги, встановлений цією Постановою, оскільки Постанова № 975 набрала законної сили тільки з 24.01.2014
Аналогічний правовий підхід викладено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14 червня 2016 року по справі № 806/4939/15.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії закріплене у статті 16 Закону Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та відповідно до Постанови № 975, є помилковим і таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.
Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що норми Постанови № 975 в частині встановлення порядку призначення одноразової грошової допомоги кореспондуються з приписами Постанови № 499, разом із тим цими підзаконними нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання ст. 16 Закону № 2011-ХІІ,що діяли в різних редакціях цього Закону, визначено різний розмір грошової допомоги, що належить виплачувати військовослужбовцям, які мають право на її отримання.
Так, Постановою № 975 встановлено розмір грошової допомоги в залежності від кратності прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, в той час як Постановою № 499 передбачено виплату для військовослужбовців строкової служби грошової допомоги у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.
Відповідно до частини 2 статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Зміст принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі зобов`язує адміністративний суд до активної ролі у ході розгляду справи, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням того способу захисту порушеного права, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи.
Оскільки за результатами розгляду заяви позивача рішення Міністерством оборони України по суті розглядуваного питання не прийнято, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, з урахуванням ч. 2 ст. 11 КАС України, оскільки, як вже було зазначено, право на отримання одноразової грошової допомоги позивач набув у 2011 році, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню Постанова № 499 .
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач у спірних відносинах, приймаючи рішення про повернення на доопрацювання, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом № 2011-ХІІ, Постановою № 499 та Наказом № 530.
Колегія суддів зазначає, що при розгляді справи за адміністративними позовами про зобов`язання органів Міністерства оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу по інвалідності, суд вправі зобов`язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про виплату такої допомоги, що не належить до компетенції суду.
З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, необхідно вийти за межі позовних вимог і зобов`язати Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 з доданими до неї документами про виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у відповідності до ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб", з урахуванням висновків суду у даній справі.
Також колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апелянта - Міністерства оборони України щодо необгрунтованості висновку суду першої інстанції про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Вказані норми кореспондують положення абз. 7 п. 4 ч. 1 ст. 163 КАС України та абз. 5 п. 4 ч. 1 ст. 207 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови суду першої чи апеляційної зазначається встановлений судом строк для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіт про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.
Виходячи із системного аналізу вищенаведених правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі.
Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
Дійсно, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом суду, а не його обов`язком, яке реалізується виключено під час прийняття постанови по суті.
Проте, колегія суддів зазначає, що механізм ефективного судового захисту обумовлює у необхідних випадках застосування процедури примусового виконання рішень суду.
Конституційний Суд України у Рішенні від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого та прокурора зауважив, що "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах" (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини).
У Рішенні від 30 червня 2009 року N 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).
Європейський суд з прав людини у рішенні від 7 травня 2002 року у справі "Бурдов проти Росії" визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова "судового розгляду".
З огляду на це посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.
Отже, задля забезпечення ефективного засобу захисту прав позивача колегія суддів вбачає підстави для застосування спеціального контролю за виконанням судового рішення.
Разом із тим, суд першої інстанції, зобов`язуючи подати звіт про виконання судового рішення, не встановив строк протягом якого відповідачу необхідно виконати рішення суду та відзвітувати про це, що нівелює ефективність цього засобу захисту прав позивача.
Таким чином, враховуючи необхідність встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в частині зобов`зання відповідача розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду, колегія суддів дійшла висновку про зобов`язання Міністерства оборони України подати протягом двох місяців з дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення у даній справі.
Відповідно ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.
Враховуючи, що відповідач оскаржує постанову суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог та не висуває доводів щодо незаконності та необгрунтованості судового рішення в частині висновку суду першої інстанції про те, що обов`язок прийняття відповідного рішення з приводу призначення позивачу одноразової грошової допомоги покладено чинним законодавством саме на Міністерство оборони України, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині цього висновку суду та в частині відмови у задоволенні позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.
Відповідно до частини 6 ст. 94 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Слід зазначити, що висновок суду першої інстанції в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Міністерства оборони України судового збору в дохід держави у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. прийнято без урахування приписів ст. 94 КАС України.
Ні Кодексом адміністративного судочинства України, ані Законом України "Про судовий збір" не передбачено стягнення судового збору в дохід держави. Навпаки за рахунок коштів Державного бюджету України передбачено компенсацію понесених судових витрат відповідачем за умови звільнення від сплати судових витрат позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Цією ж статтею встановлено, що у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
З наведеного вбачається, що розподіл судових витрат залежить від статусу сторони, тобто чи є вона суб`єктом владних повноважень, пропорційності задоволених позовних вимог та наявності в матеріалах справи документально підтверджених судових витрат.
Колегія суддів зазначає, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та за результатами розгляду спору задоволено частково як позовні вимоги позивача, так і апеляційну скаргу Міністерства оборони України, враховуючи пропорційність задоволених вимог, питання про розподіл судових витрат у вказаній справі не вирішується.
Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вищенаведеним вимогам законодавства, оскільки прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.
З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм матеріального права, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.159 КАС України, а тому відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 202, ч.2 ст. 205 КАС України підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.
Керуючись ст.ст.41 160, 167, 195, 196, п. 4 ч. 1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.
Постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 02.03.2017 по справі № 642/34/17 скасувати в частині зобов`язання Міністерства оборони України вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 у зв`язку з встановленням йому другої групи інвалідності, що настала внаслідок поранення, контузії, отриманих при виконанні обов`язків військової служби під час при перебування у країнах, де велись бойові дії; в частині визнання протиправною бездіяльність Міністерства оборони України у неприйняті рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей"; зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення; стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Міністерства оборони України судового збору в дохід держави у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Міністерства оборони України, які полягають в поверненні документів ОСОБА_1 на доопрацювання.
Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у відповідності до ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499, з урахуванням висновків суду.
Зобов`язати Міністерство оборони України подати протягом двох місяців з дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення по справі № 642/34/17.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за необгрунтованістю.
В іншій частині постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 02.03.2017 по справі № 642/34/17 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Чалий І.С.
Судді Зеленський В.В. П`янова Я.В.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 12.06.2017.