Справа № 461/6408/15-а,2-а/461/140/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/3763/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_1,

секретаря судового засідання Румянцевої О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 07 лютого 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №461/6408/15-а за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа Обєднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу та Представництво Американського Обєднання Комітетів для Євреїв бувшого Радянського Союзу про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним, нечинним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

08.06.2015 ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради, просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не опублікування рішення за №1311 від 09.12.2005 «Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови міста Львова»; визнати протиправним, нечинним та скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради за №1311 від 09.12.2005 «Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови міста Львова».

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 25 вересня 2015 року позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Львівської міської ради щодо не опублікування рішення №1311 від 09 грудня 2005 року «Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови міста Львова»; визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Львівської міської ради щодо не опублікування рішення №1311 від 09 грудня 2005 року «Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови міста Львова»; в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року постанову Галицького районного суду м. Львова від 25 вересня 2015 року у справі №461/64008/15-а скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, постанову Галицького районного суду м.Львова від 25 вересня 2015 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року скасовано та направлено справу №461/6408/15-а на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 07 лютого 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 07.02.2017 та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що про оскаржуване рішення позивач дізнався з ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.02.2015, що підтверджується листом з даного суду з датою про відправку на штемпелі 23.03.2015. Вказує, що дійсно звертався до управління охорони історичного середовища Львівської міської ради із зверненням №3-Т-15208 від 22.06.2007 щодо погодження проектних пропозицій реконструкції квартири на вул.Вічевій, 5/8 та №3-Т-28326 від 19.11.2007 щодо погодження проекту самовільно розпочатої реконструкції на вул.Вічевій, 5/8, однак вказане не має, на переконання апелянта, відношення безпосередньо до оскаржуваного рішення та строку позовної давності. При зверненні до управління охорони історичного середовища Львівської міської ради позивача ніхто з працівників управління з вказаним рішенням не ознайомив. Зазначає, що в апеляційній скарзі, доданої до матеріалів справи, згадка про оскаржуване рішення відсутня. Також апелянт вказує, що суд першої інстанції не зясував чи входить будинок №8 по вул.Вічевій у м.Львові до складу культурної спадщини міста.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, представники відповідача та третьої особи - Представництво Американського Обєднання Комітетів для Євреїв бувшого Радянського Союзу щодо апеляційної скарги заперечили, просили залишити в силі ухвалу суду першої інстанції. Від представника Обєднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги та пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до управління охорони історичного середовища Львівської міської ради зі зверненнями №3-Т-15208 від 22.06.2007 щодо погодження проектних пропозицій реконструкції квартири на вул. Вічевій, 5/8 та №-Т-28326 від 19.11.2007 щодо погодження проекту самовільно розпочатої реконструкції на вул. Вічевій.5/8, позивач не міг не знати про оскаржуване рішення виконавчого комітету №1311 від 09.12.2005, оскільки останнім покладено обовязок такого звернення. Окрім того під час розгляду справи №461/7831/13-ц сторонами, зокрема Львівською міською радою, виконавчим комітетом Львівської міської ради, Департаментом містобудування Львівської міської ради та Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради неодноразово зазначалось про рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №1311 від 09.12.2005 «Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови міста Львова», зокрема це вбачається із документів, які позивач не міг не отримати, а саме з апеляційної скарги Львівської міської ради, виконавчого комітету Львівської міської ради та Департаменту містобудування Львівської міської ради від 06.06.2014 №1104/вих.-379 та з касаційної скарги Галицької районної адміністрації №31- вих-1585 від 07.10.2014. Враховуючи усе вищезазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не міг лише 25.02.2015 дізнатись про прийняття виконавчим комітетом оскаржуваного рішення та порушення його прав, свобод чи інтересів, та подати адміністративний позов 08.06.2015 без пропущення строків.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред'явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги, ОСОБА_2 зазначає, що про рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради за №1311 від 09.12.2005 дізнався з ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.02.2015 (т.1 а.с.25-26).

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що у липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Департаменту містобудування Львівської міської ради, Львівської міської ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, третя особа - Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, про визнання права власності на квартиру та самочинно розширений балкон.

У квітні 2014 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ЛКП «Старий Львів», Львівської міської ради, Департамент містобудування Львівської міської ради про зобов'язання ОСОБА_2, власника квартири №8 на вул.Вічевій, 5, у м.Львові за власні кошти демонтувати самовільно влаштоване розширення балкону до вказаної квартири.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30 травня 2014 року у справі №461/7831/13 за позовами ОСОБА_2 та Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задоволено позов ОСОБА_2: визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру №8 на вул.Вічевій, 5, у м.Львові, загальною площею, після реконструкції 140,3 кв.м, у тому числі самовільно розширений балкон площею 3,7 кв.м., в задоволенні позову Галицької районної адміністрації Львівської міської ради відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 18 вересня 2014 року, прийнятому у відкритому судовому засіданні за участю представника позивача, рішення суду першої інстанції у справі №461/7831/13 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.02.2015 касаційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задоволено частково: рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 травня 2014 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Львівської області від 18 вересня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Галицької районної адміністрації Львівської міської ради скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як встановлено з долучених до матеріалів справи копій апеляційної та касаційної скарг, поданих у цивільній справі №461/7831/13, Львівська міська рада, Виконавчий комітет Львівської міської ради, Департамент містобудування Львівської міської ради та Галицька районна адміністрація Львівської міської ради у вказаних скаргах покликались на рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №1311 від 09.12.2005 «Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови міста Львова» (т.1 а.с.76-78).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником відповідача подано копії супровідних листів Апеляційного суду Львівської області від 07.07.2014 та від 28.07.2014 у справі №461/7831/13, яким ОСОБА_2 надіслано копії апеляційної скарги Львівська міська рада, Виконавчий комітет Львівської міської ради, Департамент містобудування Львівської міської ради та Галицької РА ЛМР для відома, копію ухвали колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 14.07.2014 в якій зазначено: «Особам, які беруть участь у справі, надіслано копії апеляційної скарги, та запропоновано їм подати заперечення на апеляційну скаргу», копію супровідного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, яким ОСОБА_2 надіслано, зокрема, копії касаційної скарги.

Відповідно до пояснень, наданих представником апелянта в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, як в апеляційній скарзі на рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 травня 2014 року у справі №461/7831/13, так і у касаційній сказі на зазначене рішення Галицького районного суду м. Львова та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Львівської області від 18 вересня 2014 року є лише посилання на рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради, однак таке до матеріалів цивільної справи не долучалось, в матеріалах справи було відсутнім. Дані обставини, на його думку, підтверджуються змістом Ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.02.2015.

Щодо вказаних пояснень, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод та законних інтересів. Відтак законодавець передбачив, що в разі, якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність того, що особа могла дізнатися про порушення своїх прав, зокрема, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Таким чином, зважаючи на ознайомлення ОСОБА_2 із змістом як апеляційної, так і касаційної скарг у цивільній справі №461/7831/13, де є покликання на рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №1311 від 09.12.2005, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що про оскаржуване рішення позивач повинен був дізнатися ще у липня 2014 року.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Щодо визначення, власне, поважності причин пропуску строку звернення до суду, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідним вказати, що законодавством не встановлено перелік випадків, які можуть розцінюватись судом як поважні причини пропуску строків, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з адміністративним позовом звертається позивач.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 6 грудня 2016 року (справа п/800/9/16) зазначено, що у розумінні статті 100 КАС України поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об'єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Таким чином, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником відповідача зазначено, що оскаржуване рішення з додатками відповідно до Регламенту виконавчого комітету Львівської міської ради розміщено на офіційному сайті Львівської міської ради та є у загальному доступі.

Вказане підтверджено представниками третьої особи, якими також зазначено, що до позовної заяви позивачем долучено рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №1311 від 09.12.2005 видрукуване з мережі Інтернет, що підтверджує відсутність перешкод в отриманні будь-якого рішення Львівської міської ради у зручний для зацікавленої особи час.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що за відсутності підстав для визнання поважними причин пропуску строків звернення до суду, позовну заяву ОСОБА_2 слід залишити без розгляду.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п.1 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення позовної заяви без розгляду у звязку із поданням позову після закінчення строків звернення до адміністративного суду. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 07 лютого 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №461/6408/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_1

Повний текст Ухвали складено 13.06.2017р.