Справа № 2-а-5984/10/1570
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2012-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2012 р.Справа № 2-а-5984/10/1570

Категорія: 10.3.4Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -ОСОБА_1
судді - ОСОБА_2
судді - ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4

за участю сторін:
ФСЗІОСОБА_5 (довіреність)
ОСОБА_6ОСОБА_7 (довіреність)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2011 року по справі за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до відкритого акціонерного товариства «Одеський консервний завод дитячого харчування»про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 15069,23 грн. та пеню у сумі 226,04 грн., -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Одеський консервний завод дитячого харчування»про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 15069,23 грн. та пеню у сумі 226,04 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що Позивач, відповідно до ст.ст. 8, 9 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»від 21.03.91 № 875-ХІІ (далі - Закон України № 875), Положення про Фонд соціального захисту інвалідів є місцевим підрозділом урядового органу державного управління, який діє у складі центрального органу державної виконавчої влади, здійснює повноваження щодо державного управління в галузі забезпечення соціальної захищеності інвалідів, в тому числі на підставі ч.ч.15, 16 ст.20 зазначеного Закону здійснює повноваження щодо стягнення в судовому порядку заборгованості по адміністративно-господарським санкціям та пені, не сплачених самостійно, а тому на підставі положень п.5 ч.2 ст. 17, п.5 ч.4 ст.50 КАС України може звертатись до суду з приводу здійснення владних повноважень в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч.1 ст. 177 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання зобов'язані за рішенням місцевої ради за рахунок своїх коштів відповідно до закону створювати спеціальні робочі місця для осіб з обмеженою працездатністю та організовувати їх професійну підготовку.

Відповідно до вимог статті 18 Закону України № 875-ХІІ, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог статті 19 зазначеного Закону, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Згідно з п.2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 p. N 70, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Судом встановлено, що середньооблікова чисельність штатних працівників ВАТ «Одеський консервний завод дитячого харчування»у 2009 році склала 117 осіб, що підтверджується копією звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2009 рік за формою № 10-ПІ (а.с.7), з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 4 особи, хоча кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України № 875-ХІІ - 5. На підставі даних звіту, Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»складено розрахунок адміністративно-господарських санкцій в розмірі 15069,23 грн. та нараховано пеню в розмірі 226,04 грн. (а.с.8)

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 18-1 зазначеного Закону, - інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державні службі зайнятості як безробітний, а державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Абзацом четвертим пункту 2 статті 19 Закону України "Про зайнятість населення" визначено право державної служби зайнятості направляти для працевлаштування на підприємства, в установи і організації всіх форм власності при наявності там вільних робочих місць (вакантних посад) інвалідів, які звертаються до служби зайнятості, відповідно до рівня їх освіти і професійної підготовки та рекомендацій МСЕК, наявних у них кваліфікації і знань та з урахуванням їх побажань.

З огляду на викладене, обов'язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається на державну службу зайнятості, обов'язок роботодавця зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування. Крім того, якщо відповідачем вжито всі передбачені чинним законодавством заходи по забезпеченню працевлаштуванню інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність.

Судом встановлено, що Відповідач щомісячно інформував міський центр зайнятості про наявність вакантних місць, призначених для працевлаштування інвалідів, про що надавав звіти за формою 3-ПН про наявність вакансій до центру зайнятості.(а.с.29-40) В зазначених звітах відповідач повністю зазначав характеристику вакантного місця та основні вимоги до претендента на вакансію. Однак, місцевим центром зайнятості інваліди для працевлаштування на ВАТ „Одеський консервний завод дитячого харчування" не направлялись, оскільки не виявили такого бажання, що підтверджено листом Одеського міського центру зайнятості (а.с. 58), так само як і не було безпосереднього звернення інвалідів на підприємство для працевлаштування.

Таким чином, відповідачем було створене робоче місце для працевлаштування інваліда та вжито усіх необхідних заходів для працевлаштування у 2009 році.

Суд, виходячи із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення враховує, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками та вважає, що з'ясування наявності вини як умови відповідальності пов'язане з необхідністю доведення порушення та виникнення відповідного зобов'язання.

Статтею 71 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи вищевикладене, та зважаючи на те, що роботодавець вжив усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, підстав для застосування адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць та пені немає.

Відповідно до ч.4 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2011 року по справі за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до відкритого акціонерного товариства «Одеський консервний завод дитячого харчування»про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 15069,23 грн. та пеню у сумі 226,04 грн., - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Ухвалу складено у повному обсязі 14 березня 2012 року.

Головуючийсуддя ОСОБА_1
суддя ОСОБА_2
суддя ОСОБА_3