Справа № 826/19777/13-а
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2017-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року м. Київ К/800/46650/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Калашнікової О.В.,

Єрьоміна А.В.,

секретар судового засідання: Бугаєнко Н.В.,

за участю: представника позивача - Сидоренка Р.В.

представника відповідача - Вільгельм А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Крок-Авто» на постанову Окружного адміністративного суду місті Києва від 17 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Крок-Авто» до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві про визнання протиправними та скасування припису, постанов про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року ТОВ «Крок-Авто» (далі - Товариство) звернулося до Окружного адміністративного суду місті Києва з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві (правонаступник Державна архітектурно-будівельна інспекція України; далі - Інспекція) про визнання протиправними та скасування припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 18 листопада 2013 року та постанов про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності від 28 листопада 2013 року № 585/13/7/26-40/2811/02/32 і № 586/13/7/26-39/2811/02/32.

Постановою Окружного адміністративного суду місті Києва від 17 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Товариство звернулося до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просило їх скасувати, а позов задовольнити.

Касаційним судом здійснено заміну відповідача на належного, тобто на Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, як правнонаступника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Інспекцією 18 листопада 2013 року проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об'єкті реконструкції нежитлових приміщень станції технічного обслуговування автомобілів на вул. Ревуцького, 1-А у Дарницькому районі м. Києва, що здійснена ТОВ «Крок-Авто».

Зазначена перевірка проведена у зв'язку із вимогою Київської прокуратури з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері від 14 листопада 2013 року № (10-61) 499вих-13 та в присутності директора Товариства ОСОБА_4

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 18 листопада 2013 року, яким зафіксовано, що на земельній ділянці на вул. Ревуцького, 1-А, яка надана в оренду Товариству терміном на 25 років, розташовано самовільно побудовані (реконструйовані) нежитлові приміщення, належні позивачу на праві власності, які експлуатуються в якості станції технічного обслуговування автомобілів та магазинів, без документа, що дає право на виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги частини першої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», та без прийняття їх в експлуатацію, чим порушено приписи частини восьмої статті 39 цього Закону та Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою КМ України від 13 квітня 2011 року № 461. Також, за висновками контролюючого органу, перевірений об'єкт, відповідно до ДБН В.1.2-14-2009, ДБН 2.2-3-2012, ДСТУ-Н Б В.1.2-16:2013, відноситься до ІІІ категорії складності.

З огляду на вказані порушеннями, відповідачем 18 листопада 2013 року складено припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

28 листопада 2013 року Інспекцією винесено постанови № 585/13/7/26-40/2811/02/3 та № 586/13/7/26-39/2811/02/3 про накладення на Товариство штрафів за виконання будівельних робіт на об'єкті ІІІ категорії складності без реєстрації декларації про початок виконання таких робіт у розмірі 103230 грн (абзац 4 пункту 4 частини другої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності») та за використання цього об'єкта без прийняття в експлуатацію у розмірі 103230 грн (абзац 4 пункту 6 частини другої статті 2 цього Закону).

Відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що Інспекцією під час розгляду справи в повній мірі доведено допущення позивачем порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій.

Статтею 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» встановлено, що державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю.

Центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства, у відповідності до указу Президента України від 8 квітня 2011 року № 439/2011, є Державна архітектурно-будівельна інспекція України.

Згідно з пунктом 6 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого вказаним указом Президента України, Держархбудінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі або міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька регіонів) територіальні органи.

Процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної з будівництвом об'єкта архітектури, який за складністю архітектурно-будівельного рішення та (або) інженерного обладнання належить до IV і V категорії складності визначає Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553.

Пунктом 12 Порядку встановлено, що посадові особи інспекції під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю зобов'язані у повному обсязі, об'єктивно та неупереджено здійснювати державний архітектурно-будівельний контроль у межах повноважень, передбачених законодавством.

Згідно з пунктом 5 цього Порядку державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за територіальним принципом (у межах областей) у порядку проведення планових та позапланових перевірок.

Згідно пункту 7 Порядку позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи інспекції та визначено, що підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, вимога правоохоронних органів про проведення перевірки. Строк проведення позапланової перевірки не може перевищувати п'яти робочих днів, а у разі потреби може бути одноразово продовжений за письмовим рішенням керівника відповідної інспекції чи його заступника не більше ніж на два робочих дні.

Під час проведення позапланової перевірки посадова особа інспекції зобов'язана пред'явити службове посвідчення та направлення для проведення позапланової перевірки.

Зазначений обов'язок контролюючого суб'єкта кореспондується із правами суб'єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль: перевіряти наявність у посадових осіб інспекції службових посвідчень, бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, за результатами перевірки отримувати та ознайомлюватись з актом перевірки, складеним інспекцією, подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта перевірки, складеного інспекцією за результатами перевірки (п. 13 вказаного Порядку).

Як встановлено судами, перевірка позивача проведена на підставі наказу від 23 липня 2012 року № 52 «з» та вимоги Київської прокуратури з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері від 14 листопада 2013 року № (10-61) 499вих-13, а також направлення на її проведення від 14 листопада 2013 року. Перевірка проведена з виїздом на об'єкт.

Зі змісту складеного за підсумками перевірки акту випливає, що при ній був присутній директор Товариства ОСОБА_4, який відмовився від підпису акту, а також від права висловлення зауважень щодо проведеної перевірки, про що міститься відповідний запис в акті. Також, в акті зазначено, що примірник акта направлено на адресу Товариства рекомендованим поштовим відправленням. Так само, позивачу направлено складений за наслідками перевірки припис. Такі дії контролюючого суб'єкта відповідають вимогам пункту 21 Порядку. Обставини направлення позивачу зазначених документів та повідомлення його про час і місце розгляду справи про виявлені в ході перевірки правопорушення підтверджуються супровідним листом від 18 листопада 2013 року № 7/26-78/1811/02/3 та повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, копія якого наявна в матеріалах справи.

З огляду на викладені обставини, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність порушень процедури проведення перевірки, прийняті за її результатами припису та постанов про накладення штрафу.

Щодо виявлених в ході перевірки порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Судами встановлено, що по вул. Ревуцького, 1-А у Дарницькому районі м. Києва на земельній ділянці, що перебуває у користуванні Товариства (згідно договору оренди, зареєстрованого ГУ земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 30 грудня 2005 року за № 63-6-00320), розташовані належні позивачу, на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 22 травня 2008 року, на праві власності нежитлові приміщення загальною площею 1852 кв.м., про що БТІ видано відповідне реєстраційне посвідчення № 010330 та вчинено запис в реєстрову книгу № 175п-221 за номером 9072-п від 26 червня 2008 року. На нежитлові приміщення виготовлено технічний паспорт від 16 червня 2008 року, в якому міститься запис про те, що при його виготовленні заявником до БТІ не подавались ані проектна документація, ані дозвіл на будівництво чи документи про прийняття об'єкта в експлуатацію.

Станом на день проведення перевірки, органами державного архітектурно-будівельного контролю на вищевказаний об'єкт не видавалось дозволів та не реєструвалось інших документів дозвільного характеру, які б давали право на виконання будівельних чи підготовчих робіт, а також не приймалось об'єкт в експлуатацію.

У той же час, при перевірці зазначених нежитлових приміщень, з урахуванням технічного паспорту від 16 червня 2008 року, контролюючим суб'єктом виявлено, що такі були самовільно (без документа, що дає право на виконання будівельних робіт) реконструйовані, а саме, у них здійснена зміна архітектурно-планувальних рішень шляхом влаштування антресольного (мансардного) поверху зі сходами, демонтажу частини внутрішніх перегородок та влаштування додаткових внутрішніх перегородок та дверних прорізів, закладання деяких дверних прорізів, влаштування в підсобних приміщеннях (приміщення № 5 групи приміщень № 20 та приміщення № 2 групи приміщень № 17) туалетів, - що не відповідає технічній документації, пред'явленій на момент перевірки, і що є порушенням вимог частини першої статті 34 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності».

Обставини, встановлені відповідачем в ході перевірки, як встановлено судами, підтверджуються матеріалами справи. Так, дані технічного паспорту від 16 червня 2008 року не містять відомостей про другий (мансардний) поверх на об'єкті, відповідно й сходів, наявність яких зафіксована контролюючим суб'єктом у наданих фотознімках.

Демонтаж частини внутрішніх перегородок та влаштування додаткових, та інші зміни архітектурних рішень підтверджуються порівнянням згаданого технічного паспорту з розробленим на замовлення позивача й отриманим вже після перевірки технічним паспортом від 15 лютого 2014 року. З такого порівняння слідує, що проведена позивачем реконструкція призвела до зміни як загальної площі приміщень (за рахунок мансардного поверху), так і зміни площ і величин окремих з них.

Отже, з огляду на вказані обставини, суди дійшли обґрунтованого висновку, що позивач здійснив суттєві зміни в конструкції об'єкта шляхом його часткової перебудови (добудови).

За своїм змістом проведені позивачем роботи слід розглядати саме як реконструкцію, а не ремонт, адже такі узгоджуються із визначенням поняття реконструкції, що міститься у ДБН А.2.2-3-2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво». Згідно з пунктом 3.10 цих Норм, реконструкцією є перебудова введених в експлуатацію в установленому порядку об'єктів будівництва, яка передбачає удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та проживання, якості послуг, зміну основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність, функціональне призначення, геометричні розміри тощо).

Враховуючи те, що спірний об'єкт використовується як станція технічного обслуговування, метою проведеної позивачем перебудови було не що інше, як підвищення техніко-економічного рівня та раціоналізація використання приміщень, спрямовані на поліпшення якісно-кількісних показників господарської діяльності та послуг, що ним надаються.

Частиною першою статті 34 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи (до яких відноситься й реконструкція) після направлення повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування), або ж після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт (щодо об'єктів будівництва, що належать до I - III категорій складності) (пункти 1, 2 частини першої статті 34 Закону).

Згідно з частиною другою статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зазначені вище документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, веде єдиний реєстр отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об'єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, повернених декларацій та відмов у видачі таких дозволів і сертифікатів, який формується на підставі інформації, поданої органами державного архітектурно-будівельного контролю (частини третя статті 34 Закону).

Враховуючи наведені норми та встановлені обставини, зокрема, ненадання позивачем доказів вчинення дій, направлених на реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт, або ж отримання будь-яких дозвільних документів на спірний об'єкт будівництва (реконструкції) до перевірки, у відповідності до приписів частини першої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про доведеність вчиненого ним правопорушення у сфері містобудівної діяльності, яке було встановлене відповідачем.

При цьому, посилання Товариства на те, що в ході перевірки виявлено, що будівельні роботи на даний час не проводяться, правильно не взяті судами до уваги, оскільки це жодним чином не свідчить про те, що такі не були фактично виконані позивачем, чи на його замовлення, раніше.

Згідно з частиною восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та пункту 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 (далі - Порядок), експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Згідно з пунктом 10 у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком.

На підставі наведених норм, колегія суддів звертає увагу на те, що наявність рішення Господарського суду міста Києва від 22 травня 2008 року, яким визнано право власності позивача на нежитлові приміщення, не виключає передбачений законом обов'язок щодо прийняття цього об'єкта нерухомого майна в експлуатацію.

Як убачається з матеріалів справи, усупереч вимогам наведених норм, позивачем здійснюється експлуатація спірних нежитлових приміщень в якості станції технічного обслуговування автотранспортних засобів без прийняття цього об'єкту в експлуатацію.

Відповідно до положень частини десятої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник відповідно до закону несе відповідальність за експлуатацію об'єкта без зареєстрованої декларації.

Відповідальність за таке порушення передбачена пунктом 6 частини другої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

За приписами пунктів 4, 6 частини другої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» розмір штрафних санкцій, що застосовуються до суб'єкта містобудування за правопорушення в цій сфері, залежить від категорії складності об'єкта будівництва.

Згідно зі статтею 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» усі об'єкти будівництва поділяються на I, II, III, IV і V категорії складності. Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до державних будівельних норм та стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва. Віднесення об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва.

Аналіз приписів статті 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у системному зв'язку з іншими нормами цього Закону дає підстави для висновку, що вона встановлює загальне правило визначення категорії складності об'єкта будівництва. Однак, у випадках, коли проектна документація на об'єкт будівництва відсутня чи об'єкт їй не відповідає, віднесення такого об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності належить до компетенції органу державного архітектурно-будівельного контролю, а саме Державної архітектурно-будівельної інспекції України та її територіальних органів.

Відповідно до Національного стандарту України ДCTУ - Н Б В.1.2-16:2013 «Визначення класу наслідків (відповідності) та категорії складності об'єктів будівництва» категорія складності об'єкта будівництва залежить від класу наслідків (відповідальності), що, у свою чергу, залежить від можливої небезпеки для здоров'я і життя людей, які перебувають на об'єкті, та визначається відповідно до таблиці А.1 Додатку А до цього Національного стандарту. Згідно вказаної таблиці до ІІІ категорії складності належать об'єкти будівництва, які потенційно несуть середні наслідки для шкоди життю та здоров'ю людей, які постійно чи періодично перебувають на об'єкті, а також перебувають ззовні такого. При цьому, для віднесення об'єкта будівництва до ІІІ категорії складності необхідною умовою є постійне перебування на ньому понад 50 осіб (але не більше 300), періодичне перебування на об'єкті від 100 до 500 осіб, а також перебування ззовні об'єкта від 100 осіб. Разом з тим, згідно примітки 2 до таблиці №1, що наведена у ДБН В.1.2-14-2009 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивної безпеки будівель, споруд, будівельних конструкцій та основ», вважається, що на об'єкті будівництва постійно є люди, якщо вони перебувають там не менше ніж вісім годин на добу і не менше ніж 150 днів на рік. Людьми, що періодично відвідують об'єкт, вважаються ті, що заповнюють його не більше трьох годин на добу.

Окрім того, ДCTУ - Н Б В.1.2-16:2013, зокрема, передбачено, що об'єкти, віднесені до Переліку видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку, є такими, що несуть реальну загрозу виникнення тяжких наслідків для життя та здоров'я людей.

Відповідно до пункту 13 Переліку видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 серпня 2013 року № 808, нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт, зокрема, станцій технічного обслуговування, до складу яких входять фарбувальні камери, мийки, а також тих, на яких проводяться ремонт та випробування дизельних автомобільних двигунів і ремонт кузовів із застосуванням методів хімічного оброблення поверхні, становлять підвищену екологічну небезпеку.

Зважаючи на те, що спірний об'єкт використовується позивачем як станція технічного обслуговування, має значну площу - більш ніж 1800 кв.м., на об'єкті постійно знаходиться персонал, періодично перебувають особи, що користуються послугами позивача, які пов'язані з технічним обслуговуванням та ремонтом автотранспортних засобів, які, у свою чергу, самі по собі являються джерелом підвищеної небезпеки, колегія суддів погоджується із висновком контролюючого органу про віднесення спірного об'єкта будівництва до ІІІ категорії складності та кваліфікацією вчинених позивачем порушень за абзацом 4 пункту 4 частини другої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та абзацом 4 пункту 6 частини другої статті 2 цього Закону, кожен з яких передбачає відповідальність суб'єкта містобудування у вигляді штрафу в розмірі 103230 грн.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів не спростовують і не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 221, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Крок-Авто» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду місті Києва від 17 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді