Справа № 754/4542/17
Суддя: Клочко І. В.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/419/17
Справа №754/4542/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 червня 2017 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання бездіяльності неправомірниою та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації (далі - УПтаСЗН Деснянської в м. Києві РДА) про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначає наступне.

Позивач є дитиною учасника бойових дій та інвалідом ІІ групи з дитинства, у шлюбі не перебувала.

Батько позивача - ОСОБА_4, учасник бойових дій, помер у зв'язку із захворюванням, пов'язаним із проходженням військової служби.

14.02.2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою про врахування належних їй, як члену сім'ї учасника бойових дій, пільг та внесення відомостей про пільги до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги (далі - ЄДАРП).

Того ж дня, 14.02.2017 року заяву позивача було прийнято та зареєстровано уповноваженою особою УПтаСЗН Деснянської в м. Києві РДА.

Листом УПтаСЗН Деснянської в м. Києві РДА №1215 від 28.02.2017 року позивача було повідомлено про те, що її заява потребує додаткового розгляду, остаточна відповідь буде надана в терміни, відповідно до чинного законодавства.

Однак, станом на день звернення до суду з даним адміністративним позовом звернення позивача не розглянуто, відповідь не надано.

Позивач вважає, що УПтаСЗН Деснянської в м. Києві РДА допущено неправомірну бездіяльність, яка полягає у ненаданні відповіді на звернення в строк, встановлений ст. 20 ЗУ «Про звернення громадян», а тому вимушена була звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

22.05.2017 року до суду надійшли заперечення сторони відповідача проти позовних вимог ОСОБА_1, відповідно до яких УПтаСЗН Деснянської в м. Києві РДА через представника просить відмовити в задоволенні адміністративного позову, посилаючись на наступне.

Так, дійсно, на звернення позивача від 14.02.2017 року УПтаСЗН Деснянської в м. Києві РДА 28.02.2017 року було надано лист №1215 з повідомленням про те, що її звернення потребує додаткового вивчення. Остаточна відповідь по суті питання, викладеного у зверненні була надана ОСОБА_1 21.03.2017 року №1784, тобто в межах строків, передбачених чинним законодавством про звернення громадян.

Також відповідач через представника зазначає, що позивач перебуває на обліку в ЄДАРП як особа, що має статус «член сім'ї загиблого (померлого) ветерана війни», що підтверджується відповідним посвідченням.

Таким чином, позивач на підставі зазначеного посвідчення користувалась пільгами, передбаченими ст. 15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Однак, оскільки дохід ОСОБА_1, який складається з пенсії по втраті годувальника та соціальної допомоги, перевищив величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу. На підставі вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року №389 «Про затвердження порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї», відповідно до яких граничний розмір доходу, який дає право на отримання податкової соціальної пільги на 2015 рік - 1710 грн., на 2016 рік - 1930 грн., на 2017 рік - 2240 грн., надання пільг ОСОБА_1 припинено з 01.07.2015 року.

Крім того, 13.04.2017 року Верховною Радою України було прийнято ЗУ «Про внесення змін до статті 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №2014-VІІІ щодо надання членам сімей загиблих без урахування середньомісячного сукупного доходу сім'ї», який набирає чинності 01.07.2017 року.

Відповідач через представника також звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 у своєму позові наполягає на тому, що вона є членом сім'ї учасника бойових дій, однак у ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відсутня категорія «член сім'ї учасника бойових дій», замість того, передбачено категорію «член сім'ї загиблого (померлого) ветерана війни».

Враховуючи викладене, відповідач через представника вважає, що з його боку неправомірної бездіяльності допущено не було.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, скорочене провадження застосовується у адміністративних справах про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Згідно з п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступне.

Позивач по справі є інвалідом ІІ групи з дитинства, що підтверджується копією довідки серії КИЕ-1 №036617 (а.с. 5).

Батько позивача - ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 8), був ветераном війни, відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с. 14).

Відповідно до копії витягу із протоколу засідання Центральної ВЛК по встановленню причинного зв'язку №345 від 27.03.2000 року, причиною смерті батька позивача стало захворювання, пов'язане із проходженням військової служби (а.с. 12).

14.02.2017 року позивач звернулась до відповідача із заявою про врахування належних їй, як члену сім'ї учасника бойових дій, пільг та внесення відомостей про пільги до ЄДАРП (а.с. 9).

Листом УПтаСЗН Деснянської в м. Києві РДА №1215 від 28.02.2017 року позивача було повідомлено про те, що її заява потребує додаткового розгляду, остаточна відповідь буде надана в терміни, відповідно до чинного законодавства (а.с. 10).

В підтвердження підстав своїх заперечень відповідачем було надано суду копію остаточної відповіді на звернення ОСОБА_1 від 21.03.2017 року №1784, з якої вбачається, що позивач перебуває на обліку в ЄДАРП як особа, що має право на пільги за категорією «член сім'ї загиблого (померлого) ветерана війни» (а.с. 25), копію посвідчення члена сім'ї загиблого (померлого) ветерана війни, що належить позивачу (а.с. 26), копію довідки ГУПФУ в м. Києві про розмір пенсії позивача від 12.07.2016 року №14/7372 (а.с. 29).

Позивач вважає, що УПтаСЗН Деснянської в м. Києві РДА допущено неправомірну бездіяльність, яка полягає у ненаданні відповіді на звернення в строк, встановлений ст. 20 ЗУ «Про звернення громадян».

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», сім'ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), а також внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, зокрема, діти, які мають свої сім'ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття.

У відповідності до вищезазначеної правової норми, позивачу було встановлено статус члена сім'ї загиблого (померлого) ветерана війни.

Статтею 15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено пільги особам, на яких поширюється чинність цього Закону (стаття 10).

Суд критично оцінює твердження позивача про те, що до неї як до «члена сім'ї учасника бойових дій» мають застосовуватись норми ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки право на пільги, передбачені даною нормою Закону, встановлюються для самих учасників бойових дій (статті 5,6), а не для їх сімей. Крім того, ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не передбачає такого статусу особи як «член сім'ї учасника бойових дій», а тому, відповідно, позивач такого статусу не має.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про звернення громадян», зверненнями громадян є викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Згідно з вимогами ст. 15 ЗУ «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев'ятого частини першої цієї статті.

Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні, чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Терміни розгляду звернень громадян встановлює ст. 20 ЗУ «Про звернення громадян», відповідно до приписів якої звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

На обгрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної категорії справ відповідачу належить довести правомірність своїх дій та бездіяльності.

Таким чином, доводи позивача не знайшли свого підтвердження в наявних у матеріалах справи доказах, а відповідачем як суб'єктом владних повноважень, з урахуванням всіх встановлених судом фактичних обставин по справі та вимог законодавства, доведено правомірність своїх дій та недопущення бездіяльності, оскільки відповідь на звернення позивача відповідачем було надано, відповідно до вимог ЗУ «Про звернення громадян».

Суд вважає за необхідне зазначити, що від правильного функціонування адміністративно-правових механізмів реалізації прав громадян, від чіткого й ефективного реагування влади на їхні звернення залежить здатність держави забезпечувати належний захист законних інтересів громадян.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч. 5 ст. 94 КАС України, тобто, у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись положеннями Конвенції ООН про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, ст. 2, 11, 18, 71, 94, 99, 104, 160-163, 183-2, 254 КАС України, ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII, ЗУ«Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР, суд -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання бездіяльності неправомірниою та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий