Справа № 820/1205/17
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2017-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

14 червня 2017 р. № 820/1205/17

Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Тітова О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Костіної А.В.,

представника позивача - Волокіти О.Г.,

представника відповідача - Шамілової Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АФАЛІНА" до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «АФАЛІНА», звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області, в якому просив суд:

-скасувати Податкове повідомлення-рішення від 22.07.2016 р. № , згідно якого визначена сума грошового зобов'язання ТОВ «АФАЛІНА» з податку на додану вартість - за основним платежем 266 328,00 грн., за штрафними санкціями - 133 164,00 грн.,

-визнати протиправними дії Центральної ОДПІ м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області щодо внесення до ІС "Податковий блок" показників податкового кредиту та податкових зобов'язань ТОВ «АФАЛІНА» за період червень, липень, вересень 2015 р., що внесені на підставі висновків акту перевірки № 2057 від 06.06.2016 р., та зобов'язати Центральну ОДПІ м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області відновити в ІС "Податковий блок" самостійно задекларовані ТОВ «АФАЛІНА» показники податкової звітності з податку на додану вартість за період червень, липень, вересень 2015 р., які існували до внесення змін в ІС "Податковий блок" на підставі висновків акту перевірки № 2057 від 06.06.2016 р.

14 червня 2017 року в ході судового розгляду справи позивачем було подано суду клопотання від 14.06.2017 р., в якому, посилаючись на ст. 49 та п. 5) ч. 1 ст. 155 КАС України, позивач відкликав позовну заяву в частині вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо внесення до ІС "Податковий блок" показників податкового кредиту та податкових зобов'язань ТОВ «АФАЛІНА» за період червень, липень, вересень 2015 р., що внесені на підставі висновків акту перевірки № 2057 від 06.06.2016 р., та зобов'язання відповідача відновити в ІС "Податковий блок" самостійно задекларовані ТОВ «АФАЛІНА» показники податкової звітності з податку на додану вартість за період червень, липень, вересень 2015 р., які існували до внесення змін в ІС "Податковий блок" на підставі висновків акту перевірки № 2057 від 06.06.2016 р. та просив суд залишити позовну заяву в цій частині без розгляду, а в іншій частині прийняти постанову.

Ухвалою від 14.06.2017 р. судом задоволено клопотання позивача від 14.06.2017 р. та залишено без розгляду позовну заяву ТОВ «АФАЛІНА» в частині вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо внесення до ІС "Податковий блок" показників податкового кредиту та податкових зобов'язань ТОВ «АФАЛІНА» за період червень, липень, вересень 2015 р., що внесені на підставі висновків акту перевірки № 2057 від 06.06.2016 р., та зобов'язання відповідача відновити в ІС "Податковий блок" самостійно задекларовані ТОВ «АФАЛІНА» показники податкової звітності з податку на додану вартість за період червень, липень, вересень 2015 р., які існували до внесення змін в ІС "Податковий блок" на підставі висновків акту перевірки № 2057 від 06.06.2016 р.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що висновки акту перевірки підприємства № 2057 від 06.06.2016 р. не відповідають дійсності, суперечать фактичним обставинам та наданим під час перевірки первинним бухгалтерським документам, та, відповідно, є незаконними, а винесене за його наслідками податкове повідомлення-рішення є таким, що підлягає скасуванню.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд задовольнити позов.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, надав суду письмові заперечення та просив суд у задоволенні позову відмовити, зазначивши, що перевірку проведено з дотриманням вимог Податкового кодексу України, порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в Акті перевірки, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на законних підставах.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «АФАЛІНА» пройшло передбачену законом процедуру державної реєстрації та набуло статус юридичної особи з ідентифікаційним кодом 22701074., перебуває на обліку в Центральній ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області як платник податків.

Судом встановлено, що в період 23.05.2016 р. фахівцями відповідача на підставі наказу від 23.05.2016 р. № 578, згідно з п.п. 78.1.4, п. 78.1. ст. 78, ст.79 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «АФАЛІНА» з питань дотримання вимог податкового законодавства України по фінансово-господарським відносинам з ТОВ «ЮК ЦЕНТР ЛЕКС» за червень 2015 р. та з ТОВ «КОНФОРТ» за період липень, вересень 2015 р., за результатами якої складено Акт перевірки № 2057 від 06.06.2016 р.

За наслідками перевірки контролюючим органом встановлено такі порушення ТОВ «АФАЛІНА»:

1. неправомірне віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ в розмірі 266 328,00 грн., в т.ч. за червень 2015 року в сумі 77 991 грн., за липень 2015 року в сумі 150 294 грн., за вересень 2015 року в сумі 38 043 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет у розмірі 266 328,00 грн., у т.ч. за червень 2015 року в сумі 77 991 грн., за липень 2015 року в сумі 150 294 грн., за вересень 2015 року в сумі 38 043 грн.;

2. неправомірне віднесення до складу податкових зобов'язань суми 178 413,00 грн. та до складу податкового кредиту суми 178 413,00 грн., в т.ч.:

- за період з 01.06.2015 р. по 30.06.2015 р. на суму 140 395,00 грн.;

- за період з 01.07.2015 р. по 31.07.2015 р. на суму 12 710,00 грн.;

- за період з 01.09.2015 р. по 30.09.2015 р. на суму 25 308,00 грн.;

3. заниження підприємством Фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток), визначеного у фінансовій звітності відповідно до національних положень БО на загальну суму 1 331 639,00 грн., та як наслідок, заниження сум податку на прибуток всього в сумі 239 695,00 грн. у 2015 р.

На підставі зазначених висновків контролюючим органом були винесені:

- податкове повідомлення-рішення від 22.07.2016 р. № , яким визначено суму грошового зобов'язання ТОВ «АФАЛІНА» з податку на додану вартість - за основним платежем 266 328,00 грн., за штрафними санкціями - 133 164,00 грн.,

-податкове повідомлення-рішення від 22.07.2016 р. № , яким визначено суму грошового зобов'язання ТОВ «АФАЛІНА» з податку на прибуток - за основним платежем 239 695,00 грн., за штрафними санкціями - 0,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, дії відповідача зі складання Акту перевірки № 2057 від 06.06.2016 р., а також безпосередньо Акт перевірки та зазначені податкові повідомлення - рішення були оскаржені позивачем у адміністративному порядку, та за наслідками розгляду скарги до Державної фіскальної служби України Рішенням від 16.02.2017р. № 3148/6/98-99-11-01-02-25 податкове повідомлення - рішення Центральної ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 22.07.2016 р. № скасовано, а скарга позивача в цій частині задоволена.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення, а також суджень, викладених суб'єктом владних повноважень в акті перевірки № 2057 від 06.06.2016 р., на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення.

Підставами для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення слугували висновки акту перевірки, в якому встановлено неможливість реального здійснення фінансово-господарських операцій з ТОВ «ЮК ЦЕНТР ЛЕКС» та з ТОВ «КОНФОРТ».

Щодо господарської діяльності позивача та фінансово-господарських операцій з ТОВ «ЮК ЦЕНТР ЛЕКС» та з ТОВ «КОНФОРТ» суд зазначає наступне.

В періоді, що перевірявся, ТОВ «АФАЛІНА» мало господарські відносини з такими підприємствами - постачальниками товарів: ТОВ «ЮК ЦЕНТР ЛЕКС» (податковий номер 38970683) та з ТОВ «КОНФОРТ» (податковий номер 39410872).

Згідно умов укладеного між ТОВ «ЮК ЦЕНТР ЛЕКС» (постачальником) та ТОВ «АФАЛІНА» (покупцем) договору поставки № 27/05 від 27.05.2015 р. постачальником в період червень 2015 року було поставлено позивачеві сплав алюмінієвий та кремній металевий на загальну суму 1 310 318,40 грн., в т.ч. ПДВ - 218 386,40 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними № РН-0000376 від 03.06.2015 р., № РН-0000395 від 09.06.2015 р., № РН-0000396 від 09.06.2015 р., № РН-000447 від 16.06.2015 р., № РН-000448 від 22.06.2015 р., витягом з Єдиного реєстру податкових накладних № 310295 від 19.05.2017 р., а також товарно-транспортними накладними № 030601 від 03.06.2015 р., № 090603 від 09.06.2015 р., № 160602 від 16.06.2015 р., № 220601 від 22.06.2015 р.

Відповідно до умов п. 4.4. договору поставки № 27/05 від 27.05.2015 р. постачальник доставляє товар автомобільним транспортом на склад Покупця, тобто, зобов'язання щодо доставки товару за вказаним договором були покладені саме на постачальника - ТОВ «ЮК ЦЕНТР ЛЕКС».

З наявних в матеріалах справи платіжних доручень № 605 від 01.07.2015 р., № 205 від 01.07.2015 р., № 648 від 15.07.2015 р., № 649 від 15.07.2015 р., № 239 від 21.07.2015 р., № 672 від 21.07.2015 р., № 750 від 11.08.2015 р. вбачається, що позивач повністю розрахувався з постачальником за товар..

В межах укладеного між Позивачем (покупцем) і ТОВ «КОНФОРТ» (постачальником) договору поставки № 08/06 від 08.06.2015 р. постачальник в період липень, вересень 2015 р. поставив позивачу сплав алюмінієвий на загальну суму 1 358 129,48 грн., у тому числі ПДВ - 226 354,90 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними № 0000098 від 09.07.2015 р., № 0000195 від 20.07.2015 р., № 204 від 17.09.2015 р., витягом з Єдиного реєстру податкових накладних № 310297 від 19.05.2017 р., а також товарно-транспортними накладними № 090702 від 09.07.2015 р., № 200701 від 20.07.2015 р., № 1709 від 17.09.2015 р.

Згідно п. 4.4. договору поставки № 08/06 від 08.06.2015 р. зобов'язання щодо доставки товару автомобільним транспортом на склад покупця за договором були покладені на постачальника - ТОВ «КОНФОРТ».

Позивач повністю розрахувався з постачальником за отриманий за договором товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями: № 710 від 30.07.2015 р., № 250 від 31.07.2015 р., № 711 від 31.07.2015 р., № 724 від 04.08.2015 р., № 262 від 11.08.2015 р., № 751 від 11.08.2015 р., № 773 від 17.08.2015 р., № 775 від 17.08.2015 р., № 784 від 19.08.2015 р., № 787 від 19.08.2015 р., № 790 від 20.08.2015 р., № 822 від 27.08.2015 р., № 934 від 28.09.2015 р., № 980 від 05.10.2015 р., № 375 від 06.11.2015 р.

Відповідачем в Акті перевірки встановлено, що суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до податкового кредиту за відповідні періоди, відображено у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з ПДВ, даним декларації з ПДВ за відповідні періоди.

Судом встановлено, що в межах операцій з придбання товару у зазначених підприємств позивачем були оформлені карти складського обліку матеріалів, які відображають прихід сплаву алюмінієвого та кремнію технічного на склад від вказаних постачальників, та його наступний рух: або на виробництво продукції, або на наступний продаж контрагентам позивача, та містять наступну інформацію: номери та дати прибуткових накладних, за якими отримано ТМЦ від постачальників за внутрішньою нумерацією підприємства позивача, номери й дати видаткових накладних, за якими здійснюється відвантаження виготовленої продукції або сплаву алюмінієвого як товару, найменування постачальників сплаву та покупців (замовників) продукції, найменування матеріалу та готової продукції, кількість продукції, що відвантажується. Зазначені картки є підставою для списання матеріалу на виробництво продукції або відвантаження товару покупцям. В наступному, готова продукція (товар) відвантажується замовникові (покупцю), про що свідчать відповідні видаткові накладні (митні декларації), товарно-транспортні накладні, довіреності, надані позивачем до матеріалів справи .

Згідно п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як вбачається з матеріалів справи, у періоді, що перевірявся відповідачем, позивач здійснював на власному виробництві, яке розташоване за юридичною адресою позивача: м. Харків, пров. Пластичний, 9, переробку отриманого від контрагентів сплаву алюмінієвого з використанням у виробництві кремнію технічного у готову продукцію, а також перепродаж сплаву алюмінієвого. Позивачем на підприємстві створено аналітичну лабораторію, атестовану у встановленому законом порядку, в якій здійснюється перевірка придбаного у контрагентів сплаву алюмінієвого якісним показникам, зазначеним у супровідних документах на нього, проводяться вимірювання хімічного складу і властивостей сплавів алюмінієвих, брухту та відходів..

Згідно п.п. 16.1.2. п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків і зборів.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція визначена як дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

В ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» зазначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надані суду первинні документи за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, наявності недоліків (дефектів форми, змісту або походження), які б згідно п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. № 168/704, спричиняли втрату зазначеними документами юридичного статусу первинних документів, судом не виявлено та актом перевірки не встановлено.

Згідно п.п. 14.1.181 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Положеннями п.198.1 - 198.2. ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В силу положень п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, з огляду на зазначені приписи підставою для зменшення платником податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму цього податку, нараховану на вартість придбаних товарів, є факт реального придбання товарів та безпосередній зв'язок витрат на оплату цих товарів з господарською діяльністю платника податків, що передбачає використання у власній господарській діяльності придбаних товарів або ж призначення останніх для такого використання.

Норми п. 201.1., п. 201.4, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України встановлюють, що платник податку зобов'язаний в установлені терміни скласти, зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну та надати покупцю (за його вимогою), яка є для покупця підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, всі перелічені суми ПДВ, віднесені позивачем до сум податкового кредиту у відповідних звітних періодах, підтверджені податковими накладними, які складені на підставі договорів, видаткових накладних, платіжних документів, відповідають вимогам п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В процесі судового розгляду з боку відповідача не надходило заперечень проти правильності оформлення податкових накладних, на підставі яких позивач скористався правом на формування податкового кредиту. В ході перевірки відповідачем не встановлено наміру у позивача отримати за зазначеними договорами поставки іншого результату, ніж придбання товару.

Таким чином, формування податкового кредиту позивачем, як платником ПДВ, здійснено відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Судом не встановлено доказів відсутності реальності господарської операції за зазначеними договорами, за правилами ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач таких доказів до суду не надав.

Факт придбання товару та його використання позивачем у господарській діяльності документально підтверджується первинними бухгалтерськими документами, що були надані до суду, а саме: договорами поставки, витягами з Єдиного реєстру податкових накладних, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, платіжними дорученнями, картками складського обліку матеріалів. Судом не встановлено невідповідності даних, що містять зазначені документи, фактичним обставинам.

На час складання і видачі податкових накладних контрагенти позивача були зареєстровані у встановленому законом порядку, знаходилися на обліку в контролюючому органі, мали статус платників ПДВ, свідоцтва платників ПДВ не були анульовані на момент укладання і вчинення правочинів, докази, що спростовують ці обставини, відповідачем до суду не надано. Відповідачем також не надано належних доказів щодо визнання недійсними у встановленому законом порядку договорів, укладених між позивачем та його контрагентами.

Проаналізувавши вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем доведено придбання у контрагентів товарів, оскільки останніми виконані умови укладеного договору, що підтверджують первинні бухгалтерські та податкові документи, виписані з додержанням вимог п. 9.2. ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, п.2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995року за №168/704.

Суд зазначає, що пунктом 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів, має саме податкове управління».

Зі змісту акта перевірки вбачається, що встановлення відповідачем факту неправомірного віднесення позивачем відповідних сум до складу податкових зобов'язань та до складу податкового кредиту, а також донарахування позивачеві податку на додану вартість відбулося внаслідок висновків відповідача про неможливість виконання з боку ТОВ «ЮК ЦЕНТР ЛЕКС» та ТОВ «КОНФОРТ» документально оформлених господарських операцій з позивачем у відповідних звітних періодах. Такі висновки були зроблені відповідачем на підставі наявних в податковій інформації відомостей щодо ТОВ «ЮК ЦЕНТР ЛЕКС» про ненадання посадовими особами підприємства пояснень та їх документальних підтверджень на письмові запити контролюючого органу та на підставі аналізу баз даних та податкової звітності щодо наявних у вказаних постачальників товару трудових ресурсів, податкових накладних, зареєстрованих підприємствами в Єдиному реєстрі податкових накладних. Щодо ТОВ «КОНФОРТ», в акті перевірки взагалі відсутнє посилання на джерело податкової інформації, на підставі якої відповідач дійшов висновку про неможливість виконання документально оформлених господарських операцій цим підприємством.

З цього приводу суд зауважує, що відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на такому основному принципі, як превалювання сутності над формою, з яким операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Факт придбання товарно - матеріальних цінностей, робот, послуг має бути обов'язково підтверджений доказами фізичного переміщення товарно-матеріальних цінностей у просторі від продавця до покупця.

Обов'язкове встановлення факту поставки відповідає правовій позиції Верховного Суду України по такій категорії спорів, висловленій, зокрема в постанові від 22.10.2010 у справі за позовом Приватного підприємства "Балтімор" до ДПІ у Кіровоградській області, Головного управління Державного казначейства України у Кіровоградській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Суд також зазначає, що відповідно в п.57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі "Булвес" АД проти Болгарії від 22 січня 2009 року судом було зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обов'язок подання звітності з ПДВ у повному обсязі. Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов'язань його контрагентами.

Таким чином, позивач не може нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку. Такі вимоги, відповідно до зазначеного рішення Європейського суду з прав людини є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Виходячи з наведеного, обставини справи об'єктивно засвідчують фактичне здійснення господарських операцій ТОВ «АФАЛІНА» з ТОВ «ЮК ЦЕНТР ЛЕКС» за договором поставки № 27/05 від 27.05.2015 р. та з ТОВ «КОНФОРТ» за договором поставки № 08/06 від 08.06.2015 р. та правомірність віднесення позивачем до податкового кредиту сум ПДВ відповідно до первинних бухгалтерських документів та податкових накладних, які виписані на виконання умов договірних відносин з вказаними підприємствами.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно ст. 11, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 22.07.2016 р. № є необґрунтованим, через що позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення підлягають задоволенню

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст.94 КАС України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 160-163, 167, 254 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АФАЛІНА" до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення -задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 22.07.2016 р. № .

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АФАЛІНА" (61177, м. Харків, пров. Пластичний,9, ) судові витрати в загальному розмірі 5992,38 (п'ять тисяч дев'ятсот дев'яноста дві) грн. 38 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (61166, м. Харків, пр. Науки,9 ).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 15 червня 2017 року.

Суддя О.М. Тітов