Справа № 804/5525/16
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2016 р. Справа № 804/5525/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
при секретаріГерманюк Т.В.
представника позивача представника відповідача Стуканов Р.В. Горбатко А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариство "РОДОВІД БАНК" до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування податкової вимоги
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати податкову вимогу від 04.08.2016 року № 5545-17 Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 18.08.2016 року ПАТ «РОДОВІД БАНК» отримано податкову вимогу від 04.08.2016 року № 5545-17 за узгодженими грошовими зобов'язаннями. Позивач вважає, що оскаржувана податкова вимога є безпідставною та протиправною, а тому підлягає скасуванню, оскільки, ПАТ "РОДОВІД БАНК" визнано неплатоспроможним відповідно до постанови Правління Національного банку України від 25.02.2016 року №107, на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №261 від 25.02.2016 року "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "РОДОВІД БАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".
В поданих до суду письмових запереченнях зазначено, що направлення позивачу податкової вимоги № 5545-17 від 04.08.2016 року не пов'язано з жодною обставиною, яка передбачена частиною 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідач зазначає, що направлення оскаржуваної податкової вимоги не є примусовим стягненням коштів та майна банку та не є зверненням стягнення на майно банку. Попередження в оскаржуваній податковій вимозі про виникнення права податкової застави на майно позивача не є накладенням арешту на кошти та майно банку. У зв'язку з цим представник відповідача вважає, що направлення позивачу податкової вимоги від 04.08.2016 року № 5545-17 відповідає положенням Податкового кодексу України та не порушує приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Закону України «Про банки і банківську діяльність», а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 25.02.2016 року №107 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №261 від 25.02.2016 року «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «РОДОВІД БАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».
На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25.03.2016 року № 419 «Про продовження строків тимчасової адміністрації в АТ «РОДОВІД БАНК» строк тимчасової адміністрації в неплатоспроможному банку АТ «РОДОВІД БАНК» продовжено з 26.03.2016 року по 25.04.2016 року.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 25.04.2016 року № 610 «Про продовження повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «РОДОВІД БАНК» продовжено повноваження ОСОБА_5 до дати отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «РОДОВІД БАНК».

З матеріалів справи вбачається, що податковим органом прийнято вимогу від 04.08.2016 року № 5545-17 про сплату 376,04 грн. за узгодженими грошовими зобов'язаннями, а саме подання податкових декларацій з податку на нерухоме майно від 15.02.2016 року.

В даній податковій вимозі також зазначено, що, керуючись ст. ст. 20, 59, 60 Податкового кодексу України Дніпродзержинська ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області попереджає, що починаючи з 30.07.2016 року, на будь-яке майно платника податків, яке перебуває у його власності (господарському виданні або оперативному управлінні) і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу, а також на інше майно, на яке платників набуде прав власності в майбутньому, розповсюджується право податкової застави, а на суму податкового боргу нараховуються пеня та штрафи, визначені Податковим кодексом України. Органом доходів і зборів здійснено опис майна в податкову заставу. Крім того, вимагає терміново сплатити суму податкового боргу, включаючи штрафні (фінансові) санкції (штрафи) та пеню, нараховану на нього (за їх наявності). Також, позивача застережено, що в разі несплати суми податкового боргу до платника податків будуть застосовані передбачені Податковим кодексом України заходи стягнення податкового боргу; можливе проведення публічних торгів з продажу майна, яке перебуває у податкові заставі, проводяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на наступне.

Згідно п.1.3 ст.1 ПК України визначено, що, зокрема, цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, спеціальним законом для правовідносин, які виникають під час запровадження тимчасової адміністрації або ліквідації банку, є Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" №4452-VI (далі - Закон №4452-VI).

Згідно з ч.8 розділу X Прикінцевих та перехідних положень Закону №4452-VI, законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Так, відповідно до ч.5 ст.36 Закону №4452-VI під час тимчасової адміністрації (тобто на момент прийняття та надіслання податкової вимоги) не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку);

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Однак, суд зазначає, що направлення позивачу податкової вимоги від 04.08.2016 року № 5545-17 не пов'язано з жодною обставиною, яка передбачена ч. 5 ст. 36 Закону №4452-VI.

Так, згідно п.57.1 ст.57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.59.1, п.59.3 ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Отже, за своїм змістом податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов'язку та виникнення у нього податкового боргу.

Відповідно до п.59.4 ПК України податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У спірній податковій вимозі сума боргу зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 376,04 грн. позивачем визначена самостійно в податковій декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2016 рік від 15.02.2016 року, але не сплачена у встановлені законодавством терміни.

При цьому дана сума є заборгованістю за основним платежем та не включає в себе жодних штрафів чи пені.

Направлення спірної податкової вимоги не є примусовим стягненням коштів банку та не є зверненням стягнення на майно банку, оскільки відповідно до п.95.2 ст.95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

При цьому, відповідно до п.п.88.1, 88.2 ст.88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Отже, зазначення у спірній податковій вимозі попередження про виникнення права податкової застави на майно позивача не можна вважати застосуванням податкової застави, оскільки згідно ст.88 ПК України податкова застава виникає автоматично у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, податкового боргу (яким є в т.ч. сума грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації), і не потребує письмового оформлення.

Отже, в даному випадку відповідачем не вчинялись дії з примусового стягнення коштів чи майна банку, не нараховувались штрафні санкції чи пеня та не застосовувалась податкова застава.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22 вересня 2015 року по справі №815/1223/15.

Суд зазначає, що Закон №4452-VI не визначає особливу чи окрему процедуру повідомлення банку про наявність у нього податкового боргу з моменту віднесення банку до категорії неплатоспроможного та запровадження тимчасової адміністрації - до відкликання банківської ліцензії та початку процедури ліквідації; тому здійснення такого повідомлення згідно ПК України не є порушенням з боку податкового органу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що направлення податковим органом на адресу ПАТ "РОДОВІД БАНК" податкової вимоги від 04.08.2016 року № 5545-17 про сплату податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 376,04 грн. відповідає положенням Податкового кодексу України та не порушує норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2016 року

Суддя О.В. Єфанова