Справа № 826/10304/16
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 червня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Ганечко О.М. Коротких А.Ю.

при секретарі Архіповій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Апеляційного суду Житомирської області, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи - Міністерства фінансів України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Апеляційного суду Житомирської області, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи - Міністерства фінансів України про: визнання незаконною бездіяльності Апеляційного суду Житомирської області щодо не проведення ОСОБА_2 виплати вихідної грошової допомоги у 10 кратному розмірі місячних заробітних плат за останньою посадою, що складає 241 164,00 грн., у зв'язку з виходом у відставку відповідно до ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на момент подання заяви про відставку); зобов'язання Державної судової адміністрації України вирішити питання щодо виділення Апеляційному суду Житомирської області грошових коштів на додаткове фінансування для здійснення виплати ОСОБА_2 заборгованості з виплати вихідної допомоги у 10 кратному розмірі місячних заробітних плат за останньою посадою, що складає 241 164,00 грн., у зв'язку з виходом у відставку відповідно до ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»; зобов'язання Апеляційного суду Житомирської області виплатити ОСОБА_2 вихідну грошову допомогу у 10 кратному розмірі місячних заробітних плат за останньою посадою, що складає 241 164,00 грн., у зв'язку з виходом у відставку відповідно до ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено частково: зобов'язано Державну судову адміністрацію України нарахувати ОСОБА_2 вихідну допомогу судді, який вийшов у відставку, у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, тобто за посадою судді Апеляційного суду Житомирської області, яка складає 241 164,00 грн. та перерахувати її Апеляційному суду Житомирської області для виплати; зобов'язано Апеляційний суд Житомирської області виплатити ОСОБА_2 нараховану вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, тобто за посадою судді Апеляційного суду Житомирської області, яка складає 241 164,00 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач - Державна судова адміністрація України, звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з червня 1987 року по грудень 2002 року працював суддею Ружинського районного суду Житомирської області, з квітня 1990 року по березень 2000 року та із серпня 2000 року по грудень 2002 року обіймав посаду голови цього суду.

02 березня 2000 року позивач Верховною Радою України був обраний на посаду судді безстроково.

З січня 2003 року по грудень 2014 року ОСОБА_2 працював суддею Апеляційного суду Житомирської області, з листопада 2004 року по листопад 2009 року обіймав посаду голови цього суду.

В подальшому, у зв'язку з неможливістю здійснення правосуддя за станом здоров'я та зважаючи на наявний у позивача необхідний для відставки судді стаж роботи, ОСОБА_2 22 листопада 2013 року звернувся із заявою про відставку до Вищої ради юстиції України.

10 грудня 2013 року Вища рада юстиції України прийняла рішення №1369/0/13-13, згідно з яким вирішила внести подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді Апеляційного суду Житомирської області, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

25 грудня 2014 року Верховна Рада України прийняла Постанову № 59-VIII, якою, зокрема, відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України - у зв'язку з поданням заяви про відставку ОСОБА_2 звільнено з посади судді Апеляційного суду Житомирської області.

В подальшому наказом голови Апеляційного суду Житомирської області позивача відраховано із штату зазначеного суду, про що здійснено відповідний запис в трудовій книжці.

При цьому позивачу не було здійснено виплату вихідної допомоги, передбаченої ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній на момент подання заяви про відставку).

Зазначені вище обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що право на відставку позивачем набуто до набрання чинності Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», а тому право щодо належного матеріального та соціального захисту позивача не може бути обмежено.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Згідно ч. 1, 3, 4 ст. 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI (в редакції, яка діяла на час прийняття Постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 25 грудня 2014 року № 59-VIII) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України. Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Частиною 6 ст. 111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Аналогічна права норма міститься й у новій редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» викладеній відповідно до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII (ч. 3 ст. 122 Закону).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що на час звільнення позивача з посади судді та відрахування позивача зі штату Апеляційного суду Житомирської області, ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка передбачала виплату судді, який вийшов у відставку вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою виключена на підставі Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» № 1166-VII від 27 березня 2014 року, який набрав чинності 01 квітня 2014 року.

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення ст. 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Конституційним Судом України не приймалося.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Виходячи з приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, в даному випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (25 грудня 2014 року).

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Зважаючи на те, що датою виходу у відставку судді є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, а не дата подання позивачем заяви про відставку до Вищої ради юстиції, то у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий адміністративний суд України в постановах від 06 грудня 2016 року по справі № 816/718/16 та від 23 травня 2017 року по справі № 816/139/16.

На думку колегії суддів, позивач помилково ототожнює поняття «право на відставку» та «вихід у відставку», оскільки «вихід у відставку» є припиненням повноважень судді як такого на підставі відповідної постанови Верховної Ради України та передбачає отримання у зв'язку з цим визначених законом соціальних гарантій. Стаття 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» також пов'язувала виплату такої допомоги саме з виходом (а не набуттям права) суддею у відставку.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 202 КАС України, підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. 41, ч. 4 ст. 196, ст. ст. 160, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 лютого 2017 року - скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Апеляційного суду Житомирської області, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи - Міністерства фінансів України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Ганечко О.М.

Коротких А.Ю.

Повний текст постанови виготовлено 13 червня 2017 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Ганечко О.М.

Коротких А. Ю.