Справа № 163/555/17
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 рокуЛьвів№ 876/5831/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Шацько-Любомльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на постанову Любомльського районного суду Волинської області від 12 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шацько-Любомльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними,-

В С Т А Н О В И В :

28 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Шацько-Любомльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в нарахуванні та виплаті йому грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення відповідно до п.7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Також позивач просив зобов'язати відповідача зарахувати до стажу його роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбаченого п. «е-ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи вчителем в Обласному дитячому санаторію «Згорани» з 01.09.2006 року по 17.12.2016 року, нарахувати та виплатити йому грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій згідно п.7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою від 12 квітня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області позов задовольнив.

Визнав неправомірними дії Шацько-Любомльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення відповідно до п.7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язав Шацько-Любомльське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років передбаченого п. «е-ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи вчителем в Обласному дитячому санаторію «Згорани» з 01.09.2006 року по 17.12.2016 року.

Зобов'язав Шацько-Любомльське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій згідно п.7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Шацько-Любомльське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до копії наказу №142/ос ОСОБА_1 прийнятий на роботу завідувача педагогічною частиною з 19.09.2006 року.

Цим же наказом йому дозволено читати такі години: історії України (5-9 кл.) - 5 год., всесвітня історія (6-9 кл.) - 5 год., правознавство (9кл.) - 1,5 год., всього 11,5 год.

Тобто на посаду вчителя позивача не приймався, в трудову книжку внесені неправдиві відомості, а посада завідувача педагогічною частиною санаторію, що дає право на призначення пенсії за вислугу років не передбачена.

Таким чином, відповідач вважає, що у Шацько-Любомльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області відсутні правові підстави для здійснення виплати грошової допомоги позивачу у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки у позивача відсутня необхідна тривалість страхового стажу, котра потрібна для його виплати.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 на підставі заяви, що була подана ним до Шацько-Любомльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області, з 17.12.2016 року призначена пенсія за віком. З матеріалів пенсійної справи слідує, що загальний (повний) стаж для обчислення пенсії за віком склав 43 роки 10 місяців і 27 днів.

Листом відповідача від 15.02.2017 року за №3/с-01 позивачу повідомлено, що його стаж на посадах працівника освіти, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» складає 27 років 07 місяців і 4 дні.

При цьому, до спеціального стажу не зараховано період його роботи на посаді завідувача педагогічною частиною, оскільки зазначена посада не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я. У зв'язку з цим, підстав для виплати грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» немає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до запису в трудовій книжці, а саме п.15 від 19.09.2006 року, позивач був призначений як на посаду завідувача педагогічною частиною, так і вчителя історії. А Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року за №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» передбачено, що робота на посаді вчителя санаторію дає право на пенсію за вислугу років.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є правильними.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1788-ХІІ) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відповідно до п. 7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Згідно п.2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Україні 23 листопада 2011 року № 1191, передбачено, що до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е», п. «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909.

Згідно із Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002 №1436) право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, учителі, вихователі, логопеди, сурдопедагоги, тифлопедагоги дитячих клінік, поліклінік, лікарень, санаторіїв, диспансерів, будинків дитини, дитячих відділення в лікарнях, санаторіях, диспансерах і установах для виконання покарань.

З матеріалів справи колегія суддів вбачає, що стаж позивача на посаді вчителя підтверджується записами трудової книжки, Особовим рахунком робітника і службовця, тарифікаційними списками працівників педагогічного колективу обласного дитячого санаторія «Згорани».

Так, відповідно до тарифікаційних списків працівників навантаження ОСОБА_1 як вчителя у 2006 - 2017 роках склало: на 19.09.2006 - 11,5 год. на тиждень; на 01.04.2008 року - 11,5 год. на тиждень; на 01.12.2008 року - 12 год. на тиждень; на 01.01.2009 року - 12 год. на тиждень; на 01.10.2009 року - 12 год. на тиждень; на 01.01.2010 року - 12 год. на тиждень; на 01.12.2010 року - 12 год. на тиждень; на 01.01.2011 року - 12 год. на тиждень; на 01.12.2011 року - 11 год. на тиждень; на 01.01.2012 року - 6 год. на тиждень; на 01.07.2012 року - 6 год. на тиждень; на 01.01.2013 року - 6 год. на тиждень; на 01.12.2013 року - 6 год. на тиждень; на 01.01.2014 року - 6 год. на тиждень; на 01.10.2014 року - 7 год. на тиждень; на 01.01.2015 року - 7 год. на тиждень; на 01.01.2016 року - 7 год. на тиждень; на 01.01.2017 року - 8 год. на тиждень.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач, працюючи на посаді завуча, також був вчителем та мав педагогічне навантаження, за яке отримував окрему оплату, що знайшло своє документальне підтвердження.

Тому ОСОБА_1 має право на пенсію за вислугою років відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а отже і має право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій за віком, що передбачено пунктом 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта щодо неправдивих відомостей, внесених до трудової книжки позивача, оскільки таке не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Відповідач не довів цих обставин, із позовом про внесення виправлень у трудову книжку не звертався, а тому ці обставини не є предметом даного спору.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, а тому оскаржене судове рішення є законними та обґрунтованими, а підстави для його скасування відсутні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 41, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Шацько-Любомльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області залишити без задоволення, а постанову Любомльського районного суду Волинської області від 12 квітня 2017 року у справі № 163/555/17 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Ухвала в повному обсязі складена 14 червня 2017 року.