Справа № 755/4978/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 755/4978/17 Головуючий у 1-й інстанції: Виниченко Л.М. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А
13 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Степанюка А.Г.,
суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,
при секретарі - Ліневській В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на ухвалену у порядку скороченого провадження постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання неправомірною відмови та зобов`язання вчинити дії, -
У березні 2017 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Києві (далі Відповідач, Управління) про:
- визнання неправомірною відмови в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку;
- зобов`язання Управління призначити ОСОБА_1 пенсію за віком як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на 10 років, на підставі ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 20.10.2016 року та провести відповідні виплати.
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.04.2017 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Позивач має право на зменшення пенсійного віку на 10 років у зв`язку з участю в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та наявними у матеріалах справи документами.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Наголошує на невірній оцінці судом першої інстанції доказів, а також неврахування факту неподання ОСОБА_1 всіх передбачених законодавством для призначення пенсії документів, що призвело до ухвалення помилкового рішення.
Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи в судове засідання не з`явились, а тому справа розглядалась за наявними у ній матеріалами у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Як було встановлено судом першої інстанції, Позивач 20.10.2016 року звернувся до Управління із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 10 років, до якої було додано: копію дублікату посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році серії НОМЕР_1 від 11.10.2016 року (а.с. 6); копію посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році серії НОМЕР_2 від 05.12.1992 року (а.с. 7); копію архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 25.08.2016 року №179/1/8122 (а.с. 8); копію військового квитка серії НОМЕР_3 від 05.11.1982 року (а.с. 10-12); копію картки обліку доз радіоактивного опромінення (а.с. 13-14).
Листом від 13.02.2017 року №1319/15 (а.с. 15) Управління повідомило ОСОБА_1 про те, що всупереч вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, Позивачем не надано довідку Ф-122 про роботу у зоні відчуження із зазначенням населеного пункту, що підтверджується первинними документами, завіреними організацією, зокрема, накази про відрядження у зону відчуження, особові рахунки з розшифровкою кодів виплат того часу, табель обліку робочого часу. Крім того, зазначено, що у довідці від 25.08.2016 року №179/1/8122 відсутнє відображення факту виїзду в зону відчуження та населених пунктів, де Позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Крім іншого, вказано, що не надано первинні документи, які підтверджують факт роботи в зоні Чорнобильської катастрофи.
У подальшому розпорядженням Управління від 07.02.2017 року №194 (а.с. 51) відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували роботи у зоні Чорнобильської АЕС, про що Позивача повідомлено листом від 13.02.2017 року №1319/15.
На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 49, 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління ПФ України від 25.11.2005 року № 22-1, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність відмови Управління у призначенні Позивачу пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 10 років, оскільки останнім подано достатньо документів, якими підтверджується факт його роботи у зоні відчуження у 1986 році.
З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Положеннями ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи» (далі Закон) закріплено, що підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Статтею 10 вказаного Закону передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно абз. 3 ч. 1 ст. 55 Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів 10 років.
Відповідно до абз. 7 пп. 7 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління ПФ України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі Порядок), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку було подано до Управління, зокрема, такі документи:
- копію військового квитка серії НОМЕР_3 від 05.11.1982 року (а.с. 10-12), в якому зафіксовано, що з 06.06.1986 року по 27.06.1986 року Позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;
- посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році категорії 2 серії НОМЕР_1 від 11.10.2016 року (а.с. 11);
- копію картки обліку доз радіоактивного опромінення (а.с. 13-14), в якій зафіксовано, що у період з 06.06.1986 року по 27.06.1986 року Позивач отримав дозу опромінення - 13,25 р.
Отже, на думку колегії суддів, Дніпровський районний суд м. Києва обґрунтовано зазначив, що Позивачем було подано достатню кількість документів для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 10 років, передбачених п. 2.1 Порядку.
Посилання Апелянта на невідображення у довідці Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України інформації щодо виїзду Позивача в зону відчуження, що, на переконання Управління, є підставою для відмови у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, судовою колегією оцінюється критично, оскільки, відсутність даних про накази не може мати своїм наслідком позбавлення особи права на пенсію на умовах, визначених ст. 55 Закону.
Судом також враховується, що відповідно до ст. 65 Закону учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.
Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМ України від 20.01.1997 року №51 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Вказаним Порядком визначено, зокрема, правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, коло осіб, яким вони видаються.
Як вже зазначалося раніше, Порядком передбачено, що при призначенні (перерахунку) пенсії за віком надаються, зокрема, документи, які засвідчують особливий статус особи, та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, форма якої затверджена постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.08.1988 року №122.
Документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Такі документи, як довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження відповідно до статті 15 Закону є лише підставою для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
За змісту наведених норм вбачається, що єдиним документом, що підтверджує статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 21.11.2006 року № 21-1048во06 та від 04.09.2015 року № 690/23/15-а.
Посилання ж Управління на постанову Верховного Суду України від 31.05.2016 року у справі №2-а/357/354/14, якою, на переконання Апелянта, встановлено неможливість призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку у випадку неподання особою документів, передбачених п. 2.1 Порядку, судовою колегією оцінюється критично, оскільки даним рішенням Верховного Суду України відмовлено у задоволенні заяви про перегляд рішень Вищого адміністративного суду України з підстав їх ухвалення за різних фактичних обставин. Тобто, в указаній постанові Верховний Суд України правову позицію з приводу спірних правовідносин не висловлював.
Виходячи з комплексного аналізу приписів ст.ст. 15, 55 Закону та положень п. 2.1 Порядку, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо протиправності відмови Відповідача у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення йому пенсії із зменшенням пенсійного віку на 10 років обґрунтованими, оскільки останнім було подано всі передбачені Законом та приписами Порядку документи для її призначення, а наявний стаж роботи 16 років 11 місяців 24 дні відповідав вимогам ч. 2 ст. 56 Закону.
Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.
Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 26 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання неправомірною відмови та зобов`язання вчинити дії, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає у відповідності до ч. 10 ст. 183-2 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк
Судді В.В. Кузьменко
О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.