Справа № 332/4371/16-а
Суддя: Безлер Л. В.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4371/16-а
Провадження №: 2-а/332/10/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2017 року м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Безлер Л.В., за участю секретаря судового засідання Жечевій А.В., представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Заводського районного суду м.Запоріжжя, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання протиправним рішення органу місцевого самоврядування та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському районну, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання протиправним рішення органу місцевого самоврядування та зобовязання вчинити певні дії, в якому просила зобовязати Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Заводському району повторно розглянути заяву від 04.02.2016 року щодо взяття ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на квартирний облік за адресою: м.Запоріжжя, вул. Чудова,49, згідно з вимогами чинного законодавства, та визнати протиправним рішення Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, оформленого листом від 25.11.2016 №П-0593, в частині відмови у взятті на квартирний облік.

У судовому засіданні представником відповідача заявлено клопотання про закриття провадження у справі через те, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Представник позивача заперечував проти заявленого клопотання, посилаючись на попередні судові рішення, що виносилися у справі за аналогічним позовом ОСОБА_1, що розглядалася судами в порядку адміністративного судочинства. Третя особа ОСОБА_4 підтримав думку представника позивача.

Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Як встановлено ч.2ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо:

1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин ;

3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За змістом даної статті під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті3,15 ЦПК України).

Отже, приписами п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України прямо встановлюється правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства.

Житлові спори особливий різновид спорів, що стосується житлових прав та інтересів громадян і організацій.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 16.12.2015 року у справі №6-2139цс15 розяснено, що спори про зняття з квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та про зобов'язання взяти на квартирний облік підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки у такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного, а не особистого немайнового права, отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а пов'язаний з вирішенням питання щодо права на житло.

Згідно з п. 24 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття із такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобовязання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання у належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків (стаття 25 Закону України від 04 вересня 2008 року № 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків») тощо. Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі як відповідача субєкта владних повноважень.

У даній справі спір пов'язаний із реалізацією житлових прав громадян, тобто цивільного права, відповідач у даних відносинах владних управлінських функцій відносно позивача не здійснює, а виступає як особа, яка представляє власника майна житлового фонду. Право, за захистом якого звернулася позивачка до суду, виникає із житлових відносин, якими охоплюються, в тому числі, питання обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, користування житловими приміщеннями державного або приватного фонду, тощо.

За вказаними обставинами, з урахуванням практики Верховного Суду України (постанов від 02 грудня 2014 року справі № 21-530а14, від 23 лютого 2016 року у справі № 6551а15), слід дійти висновку, що даний спір не носить характеру публічно-правового та не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

Як встановлено ч.2ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, передбачених процесуальним законом.

За суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду загальними судами у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладені обставини, суд доходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 157, 165 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському районну, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5,Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання протиправними рішення органу місцевого самоврядування та зобовязання вчинити певні дії - закрити.

Розяснити ОСОБА_7 право на звернення з даним позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Заводський районний суд м. Запоріжжя протягом пяти днів .

Суддя: Л.В. Безлер