Справа № 743/719/17
Суддя: Павленко О. В.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/719/17
Провадження № 2-а/743/98/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Павленко О.В.,

при секретарі Воєдило О.В.,

з участю: представника позивача - Олександрівського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області ОСОБА_1, представника відповідача - адвоката Малишева О.В., відповідача - громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки адміністративну справу за позовом Олександрівського районного відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про продовження строку затримання в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до 07.09.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Олександрівський РВ УДМС України в Запорізькій області звернувся до суду з адміністративним позовом до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_4 про продовження строку затримання. Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2016 року, у адміністративній справі № 331/7732/2016, громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, примусово видворено за межі території України та задоволено клопотання про затримання відповідача з поміщенням до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк не більше 6 (шести) місяців. З метою забезпечення примусового видворення відповідача позивачем вживався ряд заходів. Зокрема, у зв'язку з тим, що термін дії паспортного документу ОСОБА_4 закінчився 03.11.2016 року, 14.12.2016 року та 17.03.2017 року, Олександрівським РВ УДМС України в Запорізькій області направлялись листи до Консульського відділу Посольства Республіки Узбекистан в Україні з метою посприяти у придбанні авіаквитка для відповідача та безкоштовному документуванні його сертифікатом на повернення в країну походження, однак відповіді на вищезгадані запити на даний час, на адресу позивача, не надходили. У зв'язку з відсутністю коштів у громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_4 для відшкодування витрат пов'язаних із видворенням за межі України та з метою завершення процедури примусового видворення за межі України, 20.02.2017 року, ДМС України в Запорізькій області був направлений лист на адресу Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України, з проханням посприяти в придбанні громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_4 авіаквитка до країни походження за рахунок державного бюджету. Департаментом у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України розроблено проект договору на закупівлю послуг пасажирського повітряного транспорту (послуг з організації примусового видворення за межі України незаконних мігрантів), який на даний час опрацьовується відповідними структурними підрозділами апарату ДМС, та після укладення якого Департамент у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України готовий посприяти у придбанні авіаквитка. Таким чином, оскільки на даний час неможливо забезпечити примусове видворення відповідача позивач просить продовжити строк затримання відповідача.

Представник позивача ОСОБА_1, в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у ньому.

В судовому засіданні представник відповідача - громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, адвокат Малишев О.В. заперечував проти задоволення позовних вимог. Так, адвокат зазначив, що його довіритель не наполягає на дачі пояснень в судовому засіданні особисто, тому ні він, ні відповідач не наполягають на участі перекладача у справі. Відповідач, за узгодженою позицією зі своїм представником, повністю покладається на представника, тобто адвоката Малишева О.В.

Суть заперечень представника відповідача - адвоката Малишева О.В. зводиться до того, що позивачем не доведено наявність обставин, визначених ст. 183-7 КАС України, за умови яких допускається продовження строку затримання іноземця з поміщенням його до ПТПІ. Відсутність у позивача можливості внаслідок фінансових труднощів забезпечити видворення відповідача не являється підставою для задоволення позову.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 07.12.2016 року, громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, примусово видворено за межі території України та одночасно задоволено клопотання про його поміщення до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, на строк не більше 6 (шести) місяців.

З матеріалів справи вбачається, що для забезпечення виконання постанови Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 07.12.2016 року про примусове видворення відповідача, 14.12.2016 року та 17.03.2017 року, Олександрівським РВ УДМС України в Запорізькій області направлялись листи до Консульського відділу Посольства Республіки Узбекистан в Україні з метою посприяти в придбанні авіаквитка за рахунок державного бюджету та безкоштовного документування сертифікатом на повернення в країну походження, оскільки термін дії паспортного документу громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_4 закінчився 03.11.2016 року, а кошти для відшкодування витрат пов'язаних із його видворенням за межі України, у нього відсутні, проте відповіді до теперішнього часу, на адресу позивача, не надходили.

На час звернення до суду постанова Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 07.12.2016 року про примусове видворення відповідача, не виконана.

Так, Олександрівський РВ УДМС України в Запорізькій області при зверненні до суду з позовом про продовження строку затримання відповідача, підставою своїх вимог зазначив неотримання відповідей з посольства Республіки Узбекистан щодо сприяння в придбанні авіаквитка для відповідача та безкоштовного документування його сертифікатом на повернення в країну походження.

Крім того, позивач зазначає, що відсутність відповідей з Посольства Республіки Узбекистан в Україні є умовою, за якої неможливо забезпечити примусове видворення ОСОБА_4 за межі України, а відтак відповідає положенням абз. 3 ч. 7 ст. 183-7 КАС України.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI, який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 вказаного Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 183-7 КАС України, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Частиною 7 ст. 183-7 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Таким чином, ч. 7 ст. 183-7 КАС України чітко передбачає підстави, за яких можливо продовжити строк затримання іноземців та осіб без громадянства, які є вичерпними та широкому тлумаченню не підлягають.

Позивачем не наведено, а відповідно судом не встановлено обставин, які б доводили те, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_4 відмовляється співпрацювати під час процедури його ідентифікації.

З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що особа відповідача, як на момент його затримання, так і на день пред'явлення позову до суду ідентифікована позивачем.

Крім того, Жовтневим районним судом міста Запоріжжя під час розгляду справи №331/7732/16-а встановлено, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_4 прибув до України за паспортом НОМЕР_1, виданим Р. Узбекистан 14.03.2012 року терміном дії до 03.11.2016 року, і мав право перебувати на території України протягом 90 днів, тобто до 23.12.2015 року.

З описової частини постанови Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 07.12.2016 року, по справі № 331/7732/16-а, видно, що останнім повідомленим місцем перебування ОСОБА_4 є АДРЕСА_1.

Частиною 1 ст.72 КАС України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відсутність відповіді з посольства Республіки Узбекистан та безкоштовного документування сертифікатом на повернення в країну походження, а також відсутність сприяння у придбанні авіаквитка за рахунок державного бюджету, не може бути підставою для продовження строку затримання відповідача ОСОБА_4.

Враховуючи те, що відповідач не відмовлявся співпрацювати під час процедури його ідентифікації та не перешкоджав оформленню відповідних документів для його примусового видворення, а також те, що особу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 ідентифіковано за паспортом НОМЕР_1, виданим Р. Узбекистан 14.03.2012 року, а судове рішення про його примусове видворення за межі України з незалежних від позивача причин протягом тривалого часу, не виконано, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 86, 106-163, 183-7 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Олександрівського районного відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про продовження строку затримання в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до 07.09.2017 року, - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в п'ятиденний строк з дня її проголошення.

Повний текст постанови виготовлено 09 червня 2017 року.

Головуюча О.В. Павленко