Справа № 826/6268/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 червня 2017 року № 826/6268/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновалової Есталіни Анатоліївни, третя особа: ОСОБА_3, про визнання протиправними дій.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.09.2014 року в адміністративній справі №826/6268/14 (далі - справа) відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновалової Есталіни Анатоліївни (далі - відповідач), треті особи: ОСОБА_3, реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання протиправними дій та скасування рішення.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2015 року постанову суду першої інстанції від 12.09.2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.11.2015 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.09.2014 року та ухвалу суду апеляційної інстанції від 22.01.2015 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для нового розгляду та вирішення визначено певного суддю.

Відповідною ухвалою суду справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні.

В подальшому до суду через канцелярію від представника позивача надійшов уточнений позов про визнання протиправними дій відповідача, пов'язаних із засвідченням 16.04.2014 року за №2032 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (далі - квартира) та державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3. Згідно з уточненим позовом, третьою особою у справі є тільки ОСОБА_3 (далі - третя особа, ОСОБА_3). Вказану заяву судом, відповідно до ст. 137 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті.

Під час переходу до розгляду справи по суті представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та наданих на його обґрунтування доказах.

Відповідач та третя особа у судові засідання не прибули, хоча про дати, час та місце судового розгляду справи відповідач та третя особа повідомлені належним чином. При цьому, до суду через канцелярію від відповідача надійшло письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності. Заява про розгляд справи за відсутності третьої особи до суду не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Зі змісту ухвали Вищого адміністративного суду України від 12.11.2015 року вбачається, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовані у зв'язку з тим, що вказаними судами на підставі належних та допустимих доказів не з'ясовано належним чином обставини справи, у той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору.

Зокрема, розглядаючи спір у даній справі, суди залишили поза увагою, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.08.2014 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме визнано протиправним та скасовано рішення Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 31.12.2013 року №1717188 про державну реєстрацію за ОСОБА_3, яке слугувало підставою для посвідчення договору купівлі-продажу від 16.04.2014 року та державної реєстрації спірної квартири. У цих рішеннях суди прийшли до висновку, що ОСОБА_4, спадкодавець ОСОБА_1, є єдиним власником квартири.

Враховуючи позицію, викладену в ухвалі суду касаційної інстанції від 12.11.2015 року, на новому розгляді справи судом першої інстанції, у тому числі додатково, з'ясовано наступі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Так, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2014 року в адміністративній справі №826/3281/14 задоволено частково позов ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, а саме визнано протиправним та скасовано рішення від 31.12.2013 року №9717188 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що 31.12.2013 року державним реєстратором Головного управління юстиції у м. Києві Полєхіною Ю.Ю., за результатами розгляду заяви від 16.12.2013 року №4541450, на підставі ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_6, про що винесено рішення №9717188.

На підставі поданих разом з вказаною заявою документів державний реєстратор вчинила передбачені п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заходи та не виявила підстав для прийняття рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зокрема, при пошуку інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна не було виявлено обтяження прав на нерухоме майно.

В якості правовстановлюючого документа на квартиру для проведення відповідної реєстрації був наданий дублікат договору дарування від 15.02.1996 року на користь ОСОБА_6, а згідно з наданою інформаційною довідкою КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» від 28.11.2013 року №41758, квартира зареєстрована за ОСОБА_6 на праві власності на підставі договору дарування від 15.02.1996 року, зареєстрованого в реєстрі за №1517 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котенко І.М.

Водночас, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08.07.1997 року у справі №2-1207, яке набрало законної сили 26.11.1997 року, вказаний договір дарування від 15.02.1996 року визнано недійсним.

02.07.1996 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_6 (продавець) продала, а ОСОБА_4 (покупець) придбала вказану квартиру.

Зазначений договір зареєстровано в реєстрі за №2389, а також КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» вчинено реєстраційний напис на такому договорі про реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_4

Поряд з цим, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01.06.2011 року у справі №2-1400/11, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.08.2011 року, за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи: КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», ЗАТ "Експромтех", про визнання договору купівлі-продажу квартири та дублікату даного договору недійсними, визнання права власності на об'єкт нерухомого майна, та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання права власності, встановлено, зокрема, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з вимогами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов'язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, внаслідок чого власник майна не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб. У контексті цієї норми закону пред'явлення позову ОСОБА_6, яка порушила питання про визнання права власності на спірне майно з підстав, які не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи і по суті були надуманими, не можна вважати подією, яка свідчить про оспорювання права власності ОСОБА_4, а тому таке право не підлягає захисту шляхом повторного визнання за нею права власності, яке зареєстроване у встановленому законом порядку та ґрунтується на нотаріально посвідченому договорі.

Також вказаною ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.08.2011 року встановлено, зокрема, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири укладений сторонами по даній справі 02.07.1996 року, тобто за рік до ухвалення рішення Печерським судом за позовом АТ «Експромтех». На момент відчуження ОСОБА_6 мала всі законні підстави розпорядитися належним їй майном. Про наявність судового спору чи будь-яких інших обставин щодо права власності на спірну квартиру державному реєстратору не було відомо. Доказів на спростування зазначеної обставини позивачем суду не надано і судом вони не здобуті. Право вимоги витребування майна власником від добросовісного набувача відповідно до вимог ст.145 ЦК УССР 1963 року, ст. 388 ЦК України належить лише АТ «Експромтех». Також суд прийшов до правильного висновку, що вимоги позивачки в частині визнання за нею права власності на спірну квартиру за набувальною давністю є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, суд, за результатами розгляду справи №826/3281/14 прийшов до висновку, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем за договором купівлі-продажу від 02.07.1996 року та єдиним власником квартири, у зв'язку з чим рішення від 31.12.2013 року №9717188 про реєстрацію права власності на наведену квартиру за ОСОБА_6 на підставі визнаного судом недійсним договору дарування від 15.02.1996 року, за наявності дійсного власника квартири, є протиправним та підлягає скасуванню.

Поряд з викладеним суд також звертає увагу на рішення, прийняте Печерським районним судом м. Києва 24.02.2015 року за результатами розгляду справи №757/25347/14-ц за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_8 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_6, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова Есталіна Анатоліївна, про витребування майна з чужого володіння, визнання прав власності, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Так, шляхом прийняття вказаного рішення:

- витребувано (вилучено) з чужого володіння у ОСОБА_3 нерухоме майно - квартиру;

- скасовано рішення про державну реєстрацію прав та обмежень, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А., номер: 12493225 від 16.04.2014 року, за яким право власності на квартиру належить ОСОБА_3;

- визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири;

- визнано за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частини квартири.

У ході розгляду справи №757/25347/14-ц Печерським районним судом м. Києва встановлено, що ОСОБА_6 на момент незаконного відчуження спірної квартири на користь ОСОБА_3, знала, що вона не має права відчужувати дане нерухоме майно на користь третіх осіб. В свою чергу ОСОБА_3 також знала, що ОСОБА_6 відчужує їй квартиру на підставі незаконних та підроблених документів, а тому остання не є добросовісним набувачем. Зазначене посилання підтверджується викладеними обставинами та доведеними фактами у вигляді рішень судів загальної юрисдикції, рішень адміністративних судів, які всі були винесені на користь спадкодавця ОСОБА_4

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не являється добросовісним набувачем у розумінні ст. 330 ЦК України, так як спірна квартира власника (спадкоємця) ОСОБА_1 вибула з його власності (вступу в спадщину проти його волі в незаконний спосіб).

Внаслідок незаконних та протиправних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_3 порушено право ОСОБА_1 та ОСОБА_8 на вступ у спадщину та отримання у свою власність належних їм рівних долей (часток) у спадковому майні - квартирі.

Суд зазначає, що у рішенні Печерського суду зазначено, що ОСОБА_3, як відповідач у справі, визнала позов.

Згідно з інформацією, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, рішення Печерського районного суду м. Києва від 24.02.2015 року у справі №757/25347/14-ц набрало законної сили 21.03.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При прийнятті у даній справі судового рішення суд враховує рішення, які прийняті іншими судами та стосуються предмету спору у даній справі. При цьому, суд звертає увагу, що всі перелічені вище рішення ґрунтуються на факті недобросовісного набуття права власності. Ознак протиправності у діях державного реєстратора не встановлено.

Зокрема, як зазначено у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/3281/14, державний реєстратор Головного управління юстиції у м. Києві Полєхіна Ю.Ю. не знала та не могла знати про визнання договору недійсним, в контексті подання необхідних документів для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень разом з заявою від 16.12.2013 року № 4541450, у суду відсутні належні правові підстави для визнання неправомірними дій відповідача пов'язаних з реєстрацією квартири за ОСОБА_6

Суд у ході розгляду даної справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, у свою чергу, також приходить до висновку, що приймаючи 16.04.2014 року рішення приватний нотаріус не могла знати про наявність рішення, яке було прийнято після вчинення реєстраційних дій. До того ж, у випадку дотримання усіх вимог, необхідних для вчинення реєстраційних дій та встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, таке судове рішення саме по собі не є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії, встановленою ст. 49 Закону України «Про нотаріат».

Таким чином, підсумовуючи викладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Крім того, суд зазначає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, адже визнання протиправними дій, у даному випадку, саме по собі не призведе до відновлення порушених прав.

До того ж, суд звертає увагу, що порушене право позивача відновлено у результаті прийняття Печерським районним судом м. Києва 24.02.2015 року за результатами розгляду справи №757/25347/14-ц, яким, як вже зазначено вище, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та обмежень, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А., номер: 12493225 від 16.04.2014 року, за яким право власності на квартиру належить ОСОБА_3, а також визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та обставин суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновалової Есталіни Анатоліївни, третя особа: ОСОБА_3, про визнання протиправними дій є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1.

Копії постанови направити (вручити) сторонам та третій особі (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.І. Келеберда