Справа № 2-а-530/10/1521
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2011-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2011 р.Справа № 2-а-530/10/1521

Категорія:10,3,3Головуючий в 1 інстанції: Козирський Є.С.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

доповідача - судді - Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Косцової І.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 грудня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

20 жовтня 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області та просила суд зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 05 листопада 2007 року по 18 жовтня 2010 року, з урахуванням прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 листопада 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії за період з 05 листопада 2007 року по 20 квітня 2010 року залишено без розгляду.

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 грудня 2010 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт вважав, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб у судове засідання, та за відсутності клопотань від усіх осіб, про розгляд справи за їх участю.

Зясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на наступних підставах.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, судом першої інстанції встановлено і знайшло своє підтвердження у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 05 листопада 2007 року народила сина ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 114894 від 20 листопада 2007 року.

Відповідно до її заяви позивачці призначена державна соціальна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на сина з 01 січня 2008 року 130 грн., без урахування середньомісячного сукупного доходу сім'ї.

Листом управління праці та соціального захисту населення Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області від 18 жовтня 2010 року позивачці було відмовлено у перерахунку державної допомоги.

Окрім того, їй було розяснено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2008 року №57 для призначення допомоги у розмірі, що перевищує мінімальний, подається в установленому порядку довідка про склад сім'ї та декларація про доходи та майновий стан кожного члена сім'ї.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наявності у позивачки права на державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, встановленому саме ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Правові, організаційні та фінансові основи загальнообовязкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у звязку з вагітністю та пологами, у разі смерті, а також надання послуг із санаторно-курортного лікування та оздоровлення застрахованим особам та членам їх сімей визначено Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Згідно зі ст. 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»(в редакції до 28 грудня 2007 року) допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Проте, пунктом 23 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»до статей 13 та 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»були внесені зміни, які вступили в силу з 01 січня 2008 року, і, у відповідності до яких, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн. Також із зазначеного Закону були виключені норми, відповідно до яких право на отримання допомоги мали лише особи, незастраховані в системі загальнообовязкового державного соціального страхування.

Пунктом 25 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»стаття 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», яка встановлювала розмір допомоги за дитиною до досягнення нею трирічного віку для застрахованих в системі загальнообовязкового державного соціального страхування, була виключена із названого Закону.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року положення пункту 25 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»щодо внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»були визнані неконституційними.

Таким чином, в період з 01 січня по 22 травня 2008 року розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку для осіб, застрахованих в системі загальнообовязкового державного соціального страхування, регулювався статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», а з моменту втрати чинності положень пункту 25 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»зазначені правовідносини регулювалися також і статтею 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Виходячи з наведених вище положень ст. ст. 75 та 150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 1997 року № 4-зп, а також враховуючи, що зміни до статей 13 та 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»були внесені Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»з 01 січня 2008 року, а зміни у статтю 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», який діяв у часі раніше, з 22 травня 2008 року (з дати відновлення дії) не вносились, пріоритетними в даному випадку є положення Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

На підставі викладеного ОСОБА_1 має право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі, встановленому ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись: ст. ст. 185, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 грудня 2010 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку ст. 254 КАС України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня отримання її сторонами.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова