Справа № 816/713/17
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2017-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 червня 2017 рокум. ПолтаваСправа №816/713/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Колодяжного Д.В.

та представників сторін:

від позивача - Шулік О.Й.,

від відповідача - Пилипенко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремонтно-будівельне управління "Промбудколія" до Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ремонтно-будівельне управління "Промбудколія" (надалі - позивач, ТОВ "РБУ "Промбудколія") звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі також відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 25.04.2017 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" загалом у розмірі 606355,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на безпідставність висновків контролюючого органу про порушення ТОВ "РБУ "Промбудколія" вимог пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198, пунктів 201.1, 201.4 статті 201 Податкового кодексу України у зв'язку з визнанням безтоварними господарських операцій з ПП "Інвестдорсервіс" та ТОВ "Інвестпромтехсервіс". Зазначив, що право позивача на податковий кредит підтверджено належним чином складеними податковими накладними та первинним документами бухгалтерського обліку, що надані відповідачу у ході проведення перевірки, а копії залучені до матеріалів справи.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, встановлені позаплановою виїзною документальною перевіркою ТОВ "РБУ "Промбудколія" з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині взаємовідносин з ПП "Інвестдорсервіс" за період з 01.06.2016 по 30.07.2016 та ТОВ "Інвестпромтехсервіс" за період з 01.08.2016 по 31.08.2016, відображені у акті перевірки від 31.03.2017 №429/16-31-14-05-09/34607649.

У судовому засіданні 06.06.2017 представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві та додаткових поясненнях.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.06.2017 проти позову заперечував, наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених у письмових запереченнях та додаткових поясненнях.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

ТОВ "РБУ "Промбудколія" у встановленому законом порядку зареєстровано як юридичну особу, /т. 1, а.с. 68-73/. Позивач з 13.09.2006 перебуває на обліку платників податків у Кременчуцькій ОДПІ та є платником податку на додану вартість (надалі також ПДВ).

Основним видом діяльності позивача за КВЕД-2010 є оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (46.73) /т. 1, а.с. 72/.

Фахівцем Головного управління ДФС у Полтавській області у період з 20.03.2017 по 24.03.2017 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "РБУ "Промбудколія" з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині взаємовідносин з ПП "Інвестдорсервіс" за період з 01.06.2016 по 30.07.2016 та ТОВ "Інвестпромтехсервіс" за період з 01.08.2016 по 31.08.2016.

За результатами перевірки складено акт від 31.03.2017 №429/16-31-14-05-09/34607649 (надалі - Акт перевірки), в якому вказано на порушення платником податків вимог пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198, пунктів 201.1, 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, наслідком чого визначено заниження ТОВ "РБУ "Промбудколія" зобов'язання зі сплати ПДВ загалом в розмірі 404237,00 грн, у т.ч.: за червень 2016 року - 200160,00 грн, липень 2016 року - 91941,00 грн, серпень 2016 року - 112136,00 грн /т. 1, а.с. 26-49/.

06.04.2017 за вих. №1/0604-17 позивач подав до Головного управління ДФС у Полтавській області заперечення на зазначений акт перевірки /т. 1, а.с. 54-59/, за результатами розгляду яких, листом від 21.04.2017 вих. №5845/10/16-31-14-05-18, контролюючий орган повідомив платника податків про правомірність висновків перевірки /т. 1, а.с. 60-64/.

На підставі згаданого вище Акта перевірки відповідач 25.04.2017 сформував податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" загалом у розмірі 606355,50 грн (в т.ч., основний платіж - 404237,00 грн, штрафні (фінансові) санкції - 202118,50 грн) /т. 1, а.с. 65, 66/.

Не погодившись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДФС у Полтавській області, позивач оскаржив його до суду.

В основу спірних рішень контролюючим органом покладені дані Акта перевірки про неправомірне формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість за рахунок сум податку, сплачених контрагентам ПП "Інвестдорсервіс" та ТОВ "Інвестпромтехсервіс" у складі ціни товарів.

Зокрема, відповідач зазначив, що у наданих на перевірку товарно-транспортних накладних відсутні відомості про вантажно-розвантажувальні операції, а саме: час прибуття, вибуття, простою, підпис відповідальної особи. Крім того, на перевірку позивачем не надано документів, що підтверджували б якісні характеристики товару.

Також відповідач посилався на наявну податкову інформацію стосовно ПП "Інвестдорсервіс", складену Головним управлінням ДФС у Полтавській області 04.10.2016 №249/16-31-14-06-33714971, щодо відсутності вказаного підприємства за податковою адресою та ненадання на запит контролюючого органу документального підтвердження відображених у податковому обліку господарських операцій.

Крім того, зазначив, що за даними Єдиного реєстру податкових накладних за період з січня по серпень 2016 року встановлено невідповідність у задекларованих контрагентами позивача відомостей про придбанні та реалізовані товари. А податкова звітність контрагентів позивача свідчить про відсутність у них необхідних виробничих потужностей та трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності.

Враховуючи вищевикладене, відповідач стверджував, що господарські операції між позивачем та його контрагентами мали фіктивний характер, товари фактично не поставлялись, а договори та інші фінансово-господарські документи учасники господарських операцій склали з метою незаконного отримання податкової вигоди.

За таких обставин, фіскальний орган дійшов висновку, що позивач неправомірно сформував податковий кредит з податку на додану вартість і це призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість за період з червня по серпень 2016 року загалом у розмірі 404237,00 грн.

Оцінюючи наведені твердження контролюючого органу та досліджуючи фактичні обставини справи в їх сукупності, суд виходить з такого.

Спірні відносини сторін стосуються права позивача на податковий кредит з ПДВ.

Податковий кредит, за змістом підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з абзацом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (тут та надалі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду /пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України/.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною першою статті 9 вказаного закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Отже, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

У ході судового розгляду справи позивач стверджував про те, що суму коштів в розмірі 404237,00 грн ТОВ "РБУ "Промбудколія" віднесено до податкового кредиту у зв'язку із здійсненням господарських операцій з придбання у ПП "Інвестдорсервіс" () та ТОВ "Інвестпромтехсервіс" () товарно-матеріальних цінностей.

Зокрема, позивач зазначав, що на підставі договору поставки від 16.05.2016 №1605-16 /т. 1, а.с. 102-104/ ТОВ "РБУ "Промбудколія" у червні та липні 2016 року придбало у ПП "Інвестдорсервіс" матеріали верхньої будови колії відповідно до специфікацій від 14.06.2016 №2 /т. 1, а.с. 105/ та від 08.07.2016 №3 /т. 1, а.с. 106/.

На підтвердження факту виконання умов даного договору позивач надав копії:

видаткових накладних від 14.06.2016 №13 /т. 1, а.с. 107/, від 17.06.2016 №16 /т. 1, а.с. 124/, від 22.06.2016 №19 /т.. 1, а.с. 142/, від 08.07.2016 №10 /т. 1, а.с. 157/, від 14.07.2016 №16 /т. 1, а.с. 175/;

актів прийому-передачі матеріальних цінностей від 17.06.2016 /т. 1, а.с. 125/, від 22.06.2016 /т. 1, а.с. 143/, від 08.07.2016 /т. 1, а.с. 158/, від 14.07.2016 /т. 1, а.с. 176/;

товарно-транспортних накладних від 14.06.2016 №13 /т. 1, а.с. 108-109/, від 17.06.2016 №1706 /т. 1, а.с. 128-129/, від 08.07.2016 №0807 /т. 1, а.с. 159-160/.

Також позивач посилався на те, що ТОВ "РБУ "Промбудколія" у повному обсязі розрахувалось з ПП "Інвестдорсервіс" за поставлені товари, на підтвердження чого до матеріалів справи надано копії рахунків та платіжних доручень /т. 1, а.с. 110, 111, 130, 146, 163, 164/.

Крім викладеного, позивач наполягав на тому, що на підставі договору поставки від 01.04.2016 №0104/16-2 /т. 1, а.с. 193-195/ ТОВ "РБУ "Промбудколія" у серпні 2016 року придбало у ТОВ "Інвестпромтехсервіс" матеріали верхньої будови колії відповідно до специфікації від 03.08.2016 №3 /т. 1, а.с. 196/.

На підтвердження факту виконання умов даного договору позивач надав копії: видаткових накладних від 04.08.2016 №3 /т. 1, а.с. 197/, від 11.08.2016 №8 /т. 1, а.с. 201/; акта прийому-передачі матеріальних цінностей від 11.08.2016 /т. 1, а.с. 202/; товарно-транспортних накладних від 04.08.2016 №0408 /т. 1, а.с. 198-199/, від 11.08.2016 №П25 /т. 1, а.с. 203-204/.

Також позивач посилався на те, що ТОВ "РБУ "Промбудколія" у повному обсязі розрахувалось з ТОВ "Інвестпромтехсервіс" за поставлені товари, на підтвердження чого до матеріалів справи надано копії рахунків та платіжних доручень /т. 1, а.с. 200, 210, 211/.

На підтвердження правомірності віднесення спірних сум ПДВ до податкового кредиту позивачем надані копії податкових накладних /т. 1, а.с. 112, 131, 147, 165, 181, 212-216/.

Суд зазначає, що наявність податкової накладної є обов'язковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, адже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.

У цій справі позивач стверджує, що за результатами взаємовідносин із контрагентами оформлені відповідні первинні документи, які, на його думку, надають право на формування податкового кредиту.

Проте, суд зауважує, що наявність належним чином оформлених бухгалтерських документів не є єдиною вичерпною підставою для формування податкової звітності з огляду на таке.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 27.03.2012 у справі за позовом Приватного підприємства "Ангара" до ДПІ у Печерському районі м. Києва, Головного управління Державного казначейства України в м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення та стягнення бюджетного відшкодування, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться постачальником послуг, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; відсутність первинних документів обліку.

У постанові від 22.09.2015 у справі за позовом ТОВ "Ампір СВ" до ДПІ у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Верховний Суд України вказав, що обов'язковою умовою виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення операцій з поставки документами первинного бухгалтерського обліку та податкового обліку, щодо яких встановлена нормативна вимога. Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування податкового кредиту за відсутності факту придбання товару (послуг).

При цьому, у постанові від 13.10.2015 у справі №825/4143/13-а Верховний Суд України звернув увагу на те, що відповідно до частини другої статті 71 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, податковий орган відповідно до принципу офіційності повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов'язань та правомірності прийняття свого рішення.

Разом з тим відповідно до статті 11 КАС розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до принципу змагальності кожна зі сторін повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Згідно зі статтею 2442 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

За змістом статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарську операцію визначено як дію або подію, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, юридичний аспект вчинених господарських дій або подій не входять до складу поняття "господарська операція" (бухгалтерський чи економічний ефект).

Згідно з вимогами статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням наведеного вище суд зауважує, що інформація, що міститься в документах первинного обліку, в силу норми частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є підставою для податкового обліку лише за умови, що вона відповідає дійсності.

У зв'язку з цим первинні документи, податкові накладні не можуть бути свідченням фактичного виконання операцій з поставки за наявності у справі обставин, які виключають можливість поставки між суб'єктами, вказаними в цих документах як постачальник та покупець.

Так, згідно з абзацом четвертим пункту 11 розділу 2 Прикінцевих положень Податкового кодексу України з 1 лютого 2015 року реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних підлягають всі податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних (у тому числі які не надаються покупцю, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування) незалежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній / розрахунку коригування.

Таким чином, з 01.07.2015 постачальник зобов'язаний зареєструвати у Реєстрі податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних незалежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній / розрахунку коригування.

З огляду на викладене, відомості Єдиного реєстру податкових накладних є належним доказом наявності у конкретної особи можливості здійснити поставку тих чи інших товарів у разі коли така особа не є виробником відповідних товарів.

Відповідач у Акті перевірки та під час судового розгляду справи стверджував, що за результатами аналізу даних Єдиного реєстру податкових накладних за період з січня по серпень 2016 року в частині придбання ПП "Інвестдорсервіс" та ТОВ "Інвестпромтехсервіс" товарів у третіх осіб встановлено, що у Реєстрі відсутня інформація про поставку контрагентам позивача товарів, що у подальшому були реалізовані ТОВ "РБУ "Промбудколія". При цьому відповідач зауважив, що контрагенти позивача не є безпосередніми виробниками таких товарів.

На підтвердження наведених доводів відповідачем надані витяги з архіву електронної звітності ЄРПН щодо ПП "Інвестдорсервіс" та ТОВ "Інвестпромтехсервіс" /т. 3, а.с. 2-7/, дослідивши в судовому засіданні які суд встановив, що за даними Реєстру контрагенти позивача у переважній більшості придбавали продукти харчування. Натомість спірні господарські операції з позивачем мали стосуватись поставки матеріалів верхньої будови колії, відомості про повне придбання складових яких у Реєстрі відсутні.

Наведене об'єктивно ставить під сумнів можливість поставки контрагентами позивача товарів у обсягах, вказаних у залучених до матеріалах справи документах бухгалтерського обліку.

У ході судового розгляду справи позивач стверджував про те, що придбані у ПП "Інвестдорсервіс" та ТОВ "Інвестпромтехсервіс" товари у подальшому були використані у власній господарській діяльності, а також реалізовані на адресу Ренійської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та Філії "Легендарненський елеватор" ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" /т. 1, а.с. 218-250, т. 2, а.с. 1-63/.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що операції з купівлі-продажу товарів між ПП "Інвестдорсервіс", ТОВ "Інвестпромтехсервіс", ТОВ "РБУ "Промбудколія" та Ренійською філією Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", Філією "Легендарненський елеватор" ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" фактично оформлювались в один і той самий день. Оформлення поставки товарів здійснювалось відразу від постачальників (ПП "Інвестдорсервіс", ТОВ "Інвестпромтехсервіс") до вигодонабувачів (Ренійської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та Філії "Легендарненський елеватор" ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України"). Отже, відповідні товари до позивача фактично не надходили, а відразу відбувався їх перепродаж і відвантаження на адресу третіх осіб.

Зазначені обставини об'єктивно свідчать про залучення до спірних господарських операцій сторонніх суб'єктів господарювання з метою штучного формування податкового кредиту та отримання податкової вигоди.

Крім того, суд зауважує, що у наданих до матеріалів справи документах адресою місцезнаходження ПП "Інвестдорсервіс" зазначено: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Першотравнева, 43. Разом з цим, відвантаження товарів ПП "Інвестдорсервіс" оформлено за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Окружна, 12Г.

Так само, місцезнаходженням ТОВ "Інвестпромтехсервіс" зазначено: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Теплична, 5, а відвантаження товарів здійснено за адресою: шосе, 5.

До того ж, у товарно-транспортній накладній від 11.08.2016 №П25 у графах "Замовник", "Вантажовідправник" та "Вантажоодержувач" зазначено реквізити позивача /т. 1, а.с. 203-204/. Водночас доставка товару мала бути здійснена з Дніпропетровської області до м. Рені Одеської області, попри те, що місцезнаходженням позивача є м. Кременчук Полтавської області.

При цьому, у наданих позивачем копіях товарно-транспортних накладних відсутні відомості про вантажно-розвантажувальні операції, а саме: час прибуття, вибуття, простою, підпис відповідальної особи. Крім того, у позивача відсутні будь-які документи щодо якості товарів.

З приводу посилань позивача на проведення оплати вартості придбаних товарів, суд зауважує, що саме по собі формальне перерахування коштів на розрахунковий рахунок контрагента не є беззаперечним свідченням реальності здійснення господарської операції.

Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, суд дійшов висновку про безтоварний характер спірних господарських операцій з придбання товарів у ПП "Інвестдорсервіс" та ТОВ "Інвестпромтехсервіс", на підставі яких позивачем віднесено до складу податкового кредиту суму податку загалом в розмірі 404237,00 грн.

Наведеним, у свою чергу, підтверджується правомірність доводів Кременчуцької ОДПІ про порушення позивачем вимог пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198, пунктів 201.1, 201.4 статті 201 Податкового кодексу України.

Стосовно посилань позивача на індивідуальний характер юридичної відповідальності платника податків, суд звертає увагу на те, що спірне рішення про донарахування ТОВ "РБУ "Промбудколія" грошового зобов'язання зі сплати ПДВ не ґрунтується на обставинах вчинення порушень вимог податкового законодавства контрагентами позивача чи іншими третіми особами. Правомірність спірного рішення відповідач мотивує посиланнями на об'єктивну неможливість здійснення спірних господарських операцій з огляду на відсутність інформації про наявність у постачальників товарів, реалізації яких позивачу стосується спір.

Наведені доводи контролюючого органу підтверджені у ході судового розгляду справи та не спростовані позивачем.

Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ТОВ "РБУ "Промбудколія" повністю.

Підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Ремонтно-будівельне управління "Промбудколія" до Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 12 червня 2017 року.

Суддя О.О. Кукоба