Справа № 569/1844/17
Суддя: Бердій М.А.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/1844/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2017 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області,

в складі судді - Бердія М.А.,

при секретарі - Абашиній О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Корнійчук Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання протиправною бездіяльність суб'єкта владних повноважень та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату недоплаченої разової грошової допомоги, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, звернувся до суду із позовом до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахування, донарахування та виплати йому разової щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та здійснити повний захист прав, свобод ти інтересів ОСОБА_1 та зобов'язати відповідача здійснити перерахування, донарахування та виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, визначеної частиною 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням виплачених сум.

Свої вимоги мотивує тим, що має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій. Відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. 08 грудня 2016 року звернувся до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради з вимогою здійснити нарахування та виплату недоплаченої частини разової щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у розмірі визначеному ст. 12Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Листом від 10 січня 2017 року відповідач повідомив, що ОСОБА_1 у 2016 році разова грошова допомога до 5 травня виплачена у розмірі встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Про деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», що становить 920,00 грн. Позивач вражає відмову відповідача протиправною, а тому змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

В судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задоволити, з підстав викладених у адміністративному позові та визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки тільки з відповіді Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 10 січня 2017 року він дізнався, що його права порушено.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги позивача у повному обсязі та просила їх задоволити з підстав викладених у позові. Додатково пояснила, що відмова у здійсненні перерахунку, донарахування та виплати разової грошової допомоги Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради є протиправною та суперечить Конституції України, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», рішенню Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 та Європейській конвенції з прав людини, крім того, Верховний Суд України в постанові від 10 лютого 2016 року у справі №537/5837/14-а прийшов до висновку, що при визначенні розміру щорічної разової грошової допомоги до 05 травня учаснику бойових дій необхідно керуватись частиною п'ятою статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не постановою Кабінету Міністрів України від 16 квітня 2014 року N 102 "Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Представник Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради - Корнійчук Н.І.позовні вимоги позивача не визнала, просила суд відмовити у задоволенні адміністративного позову з підстав викладених у запереченнях від 14 березня 2017 року №08-1515, згідно яких при нарахуванні та виплаті позивачу у 2016 році щорічної разової грошової допомоги відповідач керувався постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» та нормами чинного законодавства України. Крім того, Кабінет Міністрів України, в межах повноважень щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України, регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Також, позивачем пропущено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, оскільки позов він подав тільки 02 лютого 2017 року, тоді як мав можливість дізнатися про порушення його прав ще у травні 2016 року, коли разова грошова допомога була виплачена.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій та перебуває на обліку у відповідача, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 виданим 12 лютого 2015 року УМВС України в Рівненській області.

08 грудня 2016 року позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради з вимогою здійснити перерахунок, нарахування та виплату недоплаченої частини разової щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік, як учаснику бойових дій в розмірі, визначеному ст.12 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Листом від 10 січня 2017 року відповідач відмовив позивачу у перерахунку, нарахуванні та виплаті недоплаченої частини разової щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік, оскільки, його вимога про перерахунку та виплати разової щорічної допомоги до 5 травня відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не може бути розглянута по суті, так як прийняття подібних рішень не входить до компетенції Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради, а належить виключно до повноважень Кабінету Міністрів України.

06.02.2017 року позивачем ОСОБА_1 надіслано до Рівненського міського суду заяву про визначення поважними причин пропуску строку звернення до суду. В обґрунтування вказаної заяви, зазначив, що про невідповідність розміру виплат разової грошової допомоги він дізнався від колег, а з відповіді Управління від 10.01.2017 року дізнався про відмову у виплаті йому разової щорічної допомоги у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч.4 ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII особи які не отримали грошової допомоги до 5 травня мають право звернутися за нею та отримати таку допомогу до 30 вересня відповідного року. Вказана норма дозволяє стверджувати, що саме з цього моменту, тобто з 30 вересня 2016 року розпочався перебіг процесуальних строків давності для звернення позивача до суду з відповідним позовом. Як наслідок датою закінчення перебігу вказаного процесуального строку слід вважати 30 березня 2017 року. Враховуючи вищенаведене та керуючись ч.1, 2 ст. 99 КАС України позовна заява подана в межах процесуальних строків для звернення до суду.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Таким чином, розмір щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій до 5 травня визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно п.26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ) встановлено, що норми і положення, серед іншого, ст.ст.12,13,14,15,16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до положень статей 113 та 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України; вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина; забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування тощо.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Тобто, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

В силу вимог п.1 ч.1 постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141«Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» установлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах, зокрема, учасникам бойових дій 920 грн.

Відповідно до ч. 2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державі, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

В рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

В рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України, як соціальної держави, є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

При вирішенні спору, суд не приймає до уваги посилання представника позивача на необхідність застосування правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі № 537/5837/14-а, оскільки спірні правовідносини у цій адміністративній справі виникли в 2014 році, за інших фактичних обставин та при іншому правовому регулюванні, а тому підстав для висновку про застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах немає.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік була правомірно нарахована та виплачена позивачу у розмірі відповідно до положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», отже відповідач діяв в межах своїх повноважень, а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 11, 17, 18, 71, 158-163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання протиправною бездіяльність суб'єкта владних повноважень та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату недоплаченої разової грошової допомоги - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського

міського суду Бердій М.А.