Справа № 806/2221/16
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2017-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гурін Д.М.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА

іменем України

"13" червня 2017 р. Справа № 806/2221/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Мацького Є.М.

Шидловського В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Гунько Л.В.,

апелянта, його представника, представника Відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "07" лютого 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, 3-я особа - Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправною та скасування постанови ,

ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2016 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 із позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправною та скасування постанови від 23 жовтня 2014 року.

У позовній заяві ОСОБА_3 вказував, що є ліквідатором аварії на ЧАЕС 1-ї категорії та інвалідом 1-ї групи. У зв'язку із виплатою йому пенсії у неналежному розмірі, він був змушений звернутись до суду. Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2009 року у справі 2-а-26228/08 його позов було задоволено, однак рішення суду не виконувалось, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутись до Європейського суду з прав людини. 25 липня 2013 року Європейський суд з прав людини ухвалив остаточне рішення у справі «Хворостяной та інші проти України», яким розглянуто заяву позивача разом з іншими заявами; заяву позивача задоволено, присуджено 2000 Євро компенсації, а також зобов'язано Державу Україна виконати рішення національних судів відносно позивача, які залишаються невиконаними. Позивач вважав, що рішення національних судів досі не виконані. Просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2009 року у справі 2-а-26228/08 за позовом ОСОБА_3. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження від 23 жовтня 2014 року.

Судом першої інстанції неналежного відповідача - Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України замінено на належного - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та залучено до участі у справі як третю особу Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (а.с.97-98).

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, Позивачем у справі подано до суду апеляційну скаргу в якій, посилаючись на необгрунтованість постанови, вважаючи її такою що суперечить Конституції та Законам України, Європейській конвенції з прав людини просив скасувати зазначену постанову та прийняти нову - про задоволення позову.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягаю виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є ліквідатором аварії на ЧАЕС 1-ї категорії та інвалідом 1-ї групи у зв'язку із захворюванням, яке пов'язано із наслідками ліквідації аварії.

Для захисту своїх прав позивач неодноразово звертався до суду.

Так, постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2008 року у справі №2-а-10388/07 позов задоволено частково. Стягнуто з Головного управління праці і соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_3 кошти передбачені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 32615 грн. 83 коп. (а.с.76,77)

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2009 року у справі №2-а-26228/08 позов задоволено частково. Визнано дії управління Пенсійного фонду України в Корольовському районі м.Житомира щодо призначення пенсії в процентному співвідношенні до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 22 травня 2008 року - неправомірними. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Корольовському районі м.Житомира перерахувати та виплатити ОСОБА_3 пенсію по інвалідності, що настала внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 22 травня 2008 року як інваліду І групи, виходячи з розрахунку мінімальної пенсії в розмірі 481 грн. Стягнуто з Управління Пенсійного фонду України в Корольовському районі м.Житомира на користь ОСОБА_3 2500 грн. моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.78-79).

У зв'язку з невиконанням вищезазначених судових рішень ОСОБА_3 звернувся до Європейського суду з прав людини.

25 липня 2013 року рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Хворостяной та інші проти України» (Заява №54552/09 та 249 інших заяв) окрім інших заяв було розглянуто і заяву позивача №54552/09 від 2 серпня 2012 року. Європейским судом з прав людини одноголосно об'єднано заяви, наведені у Додатку та оголошено прийнятними скарги заявників, наведених у Додатку 1, за пунктом 1 статті 6, статтею 13 Конвенції та за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції щодо тривалого невиконання рішень, ухвалених на їхню користь, та щодо відсутності ефективних національних засобів юридичного захисту щодо цих скарг, а решту скарг у заявах - неприйнятними. Постановлено, що у справах, наведених у Додатку 1 було порушення: пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції; статті 13 Конвенції; протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2000 (дві тисячі) євро кожному заявнику або його/й спадкоємцю; ці суми є відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат, і мають бути сплачені разом з будь-якими податками, що можуть нараховуватись, та конвертовані в національну валюту за курсом на день здійснення платежу; зі спливом зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на ці суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, що діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Заява ОСОБА_3 містилася у Додатку 1 до рішення. У додатку було зазначено два рішення національних судів:

- Житомирський окружний адміністративний суд 25/04/2008;

- Житомирський окружний адміністративний суд 26/06/2009.

(Текст рішення доступний за посиланням http://zakon2.rada.gov.ua/laws/show/974_948).

Таким чином, рішенням Європейського суду з прав людини зобов'язано Державу Україна щодо ОСОБА_3 виконати рішення національних судів, які залишаються невиконаними, виплатити ОСОБА_3 2 тис. Євро на відшкодування матеріальної та моральної шкоди та понесених судових витрат.

21 серпня 2013 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження ВП №39432439 на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2013 року (а.с.75).

Під час виконавчого провадження ОСОБА_3 виплачено 21608 грн. 28 коп. (еквівалент 2 тис. Євро) на відшкодування матеріальної і моральної шкоди та понесених судових витрат присуджених Європейським судом з прав людини; 32615 грн. 83 коп. на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2008 року у справі №2-а-10388/07; 804 грн. 74 коп. пені за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини.

Підтвердженням здійснення зазначених виплат є платіжне доручення Міністерства юстиції України №4739 від 7 листопада 2013 року про перерахування на користь ОСОБА_3 коштів у розмірі 21608 грн. 28 коп. (а.с.86), платіжне доручення Міністерства юстиції України №815 від 20 червня 2014 року про сплату на користь ОСОБА_3 коштів у розмірі 32615 грн. 83 коп. (а.с.86), платіжне доручення Міністерства юстиції України №6798 від 30 вересня 2014 року, згідно з яким на користь ОСОБА_3 перераховано пеню за несвоєчасне виконання рішення суду у розмірі 804 грн. 74 коп. (а.с.87).

Також, під час здійснення зазначеного виконавчого провадження з'ясовано, що рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2009 року у справі №2-а-26228/08 є виконаним, оскільки державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області у виконавчому провадженні ВП №23412762 від 07 лютого 2012 року, прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом) (а.с.70,71).

23 жовтня 2014 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України закінчено виконавче провадження ВП №39432439 з виконання рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2013 року на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду у повному обсязі (а.с.89).

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження», чинного на час виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Судом першої інстанції, з метою перевірки доводів позивача щодо невиконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2009 року у справі №2-а-26228/08, зроблено запит до Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо виплати пенсії ОСОБА_3 за період з 2009 року до 2016 року та про причини перерахунку пенсії ОСОБА_3 за вказаний період (а.с.101).

На запит суду Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надіслало пояснення, що відповідно до постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2009 року у справі №2-а-26228/08 управлінням проведено перерахунок та виплачено пенсію по інвалідності, що настала внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 22 травня 2008 року, як інваліду І групи, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії в розмірі 481 грн.. ОСОБА_3 нараховано і виплачено в грудні 2010 року 94161 грн. 62 коп. та в червні 2011 року 81841 грн. 09 коп., з урахуванням виплачених сум (а.с.103).

Крім того, довідкою Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 6 лютого 2016 року підтверджується виплата пенсії позивачу до 1 листопада 2011 року у розмірі визначеному постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2009 року у справі №2-а-26228/08 (а.с.104,105).

Зазначені у відповіді та довідці обставини Позивачем не заперечувались. Однак Позивач та його представник вважають, що пенсія мала виплачуватись позивачу у розмірі визначеному судом і після 1 листопада 2011 року, оскільки у постанові Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2009 року не було встановлено строк, протягом якого позивачу повинні були здійснюватись виплати, а відповідач не звернувши на це увагу неправомірно закінчив виконавче провадження після того, як розмір пенсії було зменшено.

Надаючи правову оцінку доводам Позивача та його представника, а саме, що пенсія мала виплачуватися позивачу у розмірі визначеному постановою суду від 26 червня 2009 року у справі №2-а-26228/08 і після 01 листопада 2011 року, суд першої інстанції зазначив, що регулювання пенсійних виплат у 2011 році законодавцем змінено і визначення порядку та розмірів виплат категоріям громадян, яким є і позивач, Законом делеговано Кабінету Міністрів України. За таких підстав, у позивача з 01.11.2011 року виникли інші (нові) правовідносини, з якими, у боржника припинився обов"язок довічно здійснювати виплату позивачу пенсії у розмірах, встановлених вказаним судовим рішенням.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2009 року у справі №2-а-26228/08 була прийнята судом виходячи із норм чинного на той час законодавства, яке регулювало спірні правовідносини.

Законом України від 14 червня 2011 року №3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнені Прикінцеві положення пункту 4, якими установлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання положень вказаного Закону, Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 6 липня 2011 року №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності з 23 липня 2011року.

У зв'язку із прийняттям зазначеного нормативно-правового акта терміни застосування положень статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 23 липня 2011 року здійснюються у порядку та розмірах, встановлених наведеним законом, а з 23 липня 2011 року у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року норми пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» визнані такими, що відповідають Конституції України, тобто є конституційними.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України від 22 грудня 2011 року №4282-VI «Про Державний бюджет України на 2012 рік» норми i положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус i соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 piк.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України від 6 грудня 2012 року №5515-ІV «Про Державний бюджет України на 2013 рік» у 2013 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Із аналізу наведених норм випливає, що регулювання пенсійних виплат змінилося у 2011 році, визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України.

На виконання вищевказаних вимог законів постановою Кабінету Міністрів України №745 від 6 липня 2011 року та постановою Кабінету Міністрів України №1210 від 23 листопада 2011 року були визначені розміри щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У 2014 році були внесені зміни до статті 54 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка була викладена у новій редакції.

Таким чином, починаючи з 23 липня 2011 року в Україні змінилося правове регулювання, на підставі якого позивачу здійснювалась виплата пенсії та інші соціальні виплати згідно з судовим рішенням.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 червня 2014 року у справі №43331/12 «Великода проти України» викладена правова позиція щодо правовідносин між державою та особою, яка отримувала пенсійні виплати у випадку зміни їх розміру у зв'язку із змінами пенсійного законодавства.

Зокрема, у вказаному рішенні зазначається, що заявниця скаржилась на невиконання рішення, яким управління Пенсійного фонду України зобов'язано здійснити перерахунок та виплачувати їй пенсію з 1 грудня 2008 року. Суд визнав заяву неприйнятною як повністю необґрунтованою та дійшов висновку, що подальша дія такого судового рішення закінчилася щонайпізніше 01 листопада 2011 року, коли до законодавства, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. При цьому суд зазначив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватись, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому. Водночас суд зазначив, що не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції; а зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансовими труднощами, з якими зіткнулась держава. Крім того, суд констатував, що за відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що припинення з 01 листопада 2011 року пенсійним органом виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2009 року №2-а-26228/08 та призначення нового розміру пенсії з часу змін у законодавстві є правомірним, оскільки у позивача з цього часу виникають інші (нові) правовідносини. При цьому відсутність у постанові Житомирського окружного адміністративного суду від 26 червня 2009 року кінцевої дати виплати пенсії з урахуванням перерахунку не породжує у боржника обов'язок довічно здійснювати виплату позивачу пенсії у розмірах, встановлених вказаним судовим рішенням. Такий обов'язок у боржника припиняється у разі зміни правового регулювання виплати зазначених соціальних виплат.

Те, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому слідує з рішень Європейського суду з прав людини у справі «Сухобоков проти Росії» від 13 квітня 2006 року, «Аррас та інші проти Італії» від 14 лютого 2012 року.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм пенсійного законодавства після 23 липня 2011 року висловлена Верховним Судом України у постанові від 2 червня 2015 року у справі №21-317а15.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2013 року №54552/09 виконано у повному обсязі, та, як наслідок, постанова відповідача про закінчення виконавчого провадження від 23 жовтня 2014 року є законною та обґрунтованою, а отже, винесена правомірно.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять фактів невірного застосування судом норм матеріального або процесуального права, а тому підстави, визначені ст.202 КАС України, для скасування судового рішення - відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "07" лютого 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Є.М. Мацький

В.Б. Шидловський

Повний текст cудового рішення виготовлено "15" червня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,10000

3- відповідачу/відповідачам: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вул.Городецького,13,м.Київ 1,01001

4-третій особі: Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області - вул.Перемоги,55,м.Житомир,10003

5 - представник позивача - ОСОБА_4, АДРЕСА_2,