Справа № 2а-3998/09/1770
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2017-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2017 року м. Київ К/800/36986/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: Стародуб О.П. (доповідач), Пасічник С.С., Швець В.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2013р. у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Державної податкової адміністрації України, Державної податкової інспекції в м. Рівне про зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2009 року ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (з урахуванням уточнених позовних вимог - а.с. 68-70), звернулася до суду з позовом про визнання права проживання без ідентифікаційного номера.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 26.05.2010р. у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2013р. скасовано рішення суду першої інстанції, позовні вимоги задоволено частково. Зобов'язано відповідача виключити інформацію з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів про ОСОБА_4, яка обліковується за серією та номером паспорта згідно із наказом ДПА України та МВС України від 19.10.2004р. №602/1226 та зобов'язано здійснювати в подальшому облік ОСОБА_4 як платника податків та інших обов'язкових платежів за раніше встановленими формами обліку без застосування ідентифікаційного номера (за прізвищем, іменем, по батькові та за місцем проживання). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З таким рішенням суду апеляційної інстанції не погодився відповідач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати ухвалене апеляційним судом рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до статті 35 Конституції України кожному гарантоване право на свободу світогляду і віросповідання.

Статтею 67 Конституції України передбачено обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно частини 2 статті 1 Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи, зберігаються раніше встановлені форми обліку платників податків та інших обов'язкових платежів. У паспортах зазначених осіб робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера.

Частиною 2 статті 5 Закону передбачено, що до Державного реєстру не вноситься інформація про осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи.

В ході розгляду справи судами встановлено, що позивач та її діти є віруючими громадянами України та прихожанами Української Православної Церкви.

Виходячи зі своїх релігійних переконань, позивач неодноразово зверталась до ДПІ в м. Рівне та ДПА України із заявами про здійснення її обліку та обліку її дітей як платників податків та інших обов'язкових платежів за раніше встановленими формами обліку без застосування ідентифікаційного номера (за прізвищем, іменем та по батькові за місцем проживання); анулювання в її паспорті громадянина України на 7 сторінці раніше проведеного запису та проставлення штампу, згідно наказу №602/1226 від 19.10.2004р. про право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номеру; знищення інформацію про неї з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів (а.с. 10-13).

Листом ДПА України від 19.03.2009р. та листами ДПІ в м. Рівне від 26.03.2009р. та від 27.03.2009р. роз'яснено позивачу порядок внесення відміток у паспорт громадян України про право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера. Повідомлено, що на даний час ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є неповнолітніми особами і не мають паспорта громадянина України, куди вноситься відповідна відмітка. Згідно наявної в базах ДПІ у м. Рівне інформації, ідентифікаційні номери її дітям не присвоювались та можуть бути присвоєні лише на підставі добровільно заповненої одним із батьків форми 1 ДР (а.с. 14-17).

Згідно довідки ДПІ в м. Рівному від 13.03.2010р. у паспорт ОСОБА_4 28.11.2007р. було внесено відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру не отримували (а.с. 82, 18).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскільки позивач у своєму паспорті громадянина України вже мала відмітку про здійснення платежів без ідентифікаційного номера, передбачену Порядком унесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номеру фізичної особи - платника податків та інших обов'язкових платежів, а тому вона сама створила умови, які унеможливлюють анулювання раніше проведеного запису та проставленого штампа.

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що неповнолітні діти позивача не отримували паспортів, не є платниками податків, не отримували в органах податкової служби довідок про присвоєння ідентифікаційного номера, а тому підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання ДПІ в м.Рівне видати цим особам довідку про їхнє право здійснювати будь-які платежі без індивідуального номера відсутні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд виходив з того, що за правилами статті 5 Закону України «Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів» до Державного реєстру не вноситься інформація про осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомляють про це відповідні державні органи, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

З такими висновками апеляційного суду колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки суду не спростовують і є безпідставними, оскільки у випадку, коли фізична особа через свої релігійні або інші переконання відмовилася від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомила про це орган державної податкової служби, з Державного реєстру підлягає виключенню вся інформація про таку особу, а не лише її ідентифікаційний номер, а тому апеляційний суд обгрунтовано прийняв рішення про часткове задоволення позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 28.03.2013р. (у справі №21-26а13), від 28.05.2013р. (у справі №21-135а13) та від 28.04.2015р. (у справі №21-92а15).

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційним судом правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби відхилити, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2013р. у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку передбаченому главою 3 розділу IV КАС України.

Судді: О.П. Стародуб

С.С. Пасічник

В.В. Швець