Справа № 816/2282/16
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2017-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2017 р. Справа № 816/2282/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , П'янової Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Городової А.О.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Рогачевська С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.03.2017р. по справі № 816/2282/16 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" про визнання дій неправомірними, стягнення заробітної плати,-

ВСТАНОВИЛА:

12 грудня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької виховної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Полтавській області про визнання протиправними дій щодо невиплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки, стягнення 9 558,90 грн. грошовою компенсації за невикористані дні відпустки, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 305 353,75 грн та стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.03.2017р. адміністративний позов було задоволено.

Визнано протиправними дії Кременчуцької виховної колонії щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку.

Стягнуто з Кременчуцької виховної колонії на користь ОСОБА_1 грошову компенсації за невикористані дні відпустки в сумі 9 558,90 грн. (дев'ятьтисяч п'ятсот п'ятдесят вісім гривень дев'яносто копійок).

Стягнуто з Кременчуцької виховної колонії на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 305 353,75 грн. (триста п'ять тисяч триста п'ятдесят три гривні сімдесят п'ять копійок).

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької виховної колонії на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять копійок).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції в зв'язку з ненаданням належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.03.2017р. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Управління департаменту України з питань виконання покарань у Полтавській області № 3о/с від 16 січня 2009 року майора внутрішньої служби ОСОБА_1 (М-062793), призначено головним бухгалтером Кременчуцької виправної колонії (№69), увільнивши її від посади головного бухгалтера Кременчуцької виховної колонії, з 23 січня 2009 року /а.с.9/.

Відповідно до наказу Кременчуцької виховної колонії УДДУПВП у Полтавській області від 23 січня 2009 року №9о/с по особовому складу звільнено майора внутрішньої служби ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера Кременчуцької виховної колонії 22 січня 2009 року у зв'язку з призначенням на посаду головного бухгалтера Кременчуцької виправної колонії (№69) з 23 січня 2009 року.

Невикористана чергова відпустка: за 2005 рік - 10 діб, за 2006 рік - 18 діб, за 2007 рік - 32 доби, за 2008 рік - 30 діб /а.с.8/.

Відповідно до довідки №9/819, яка видана Кременчуцькою виправною колонією (№69), невикористана відпустка майора внутрішньої служби ОСОБА_1, на час переведення її до Кременчуцької виправної колонії №69, а саме на 23 січня 2009 року становить 90 діб: за 2005 рік - 10 діб, за 2006 рік - 18 діб, за 2007 рік - 32 доби, за 2008 рік - 30 діб, у 2009 році відпустка не надавалася /а.с.20/.

У зв'язку з тим, що Кременчуцькою виправною колонією (№69) не здійснено розрахунок та виплату компенсації за невикористані відпустки при звільненні позивач звернулася з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність дій щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні відпустки при її звільненні.

Колегія суддів не погоджується з таким висновками суду першої інстанції та зазначає.

Суд апеляційної інстанції вказує на те, що станом на 2009 рік особливості проходження служби особами рядового і начальницького складу ДКВСУ, до категорії яких належить майор внутрішньої служби ОСОБА_1, надання відпусток, переміщення, звільнення, тощо регламентувалось Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджене постановою КМУ №114 від 29.07.1991 року (далі - Положення про проходження служби).

Питання грошового забезпечення, в тому числі порядок виплати грошового забезпечення у разі звільнення зі служби, атестованого персоналу кримінально-виконавчої служби регламентувалось Інструкцією про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально- виконавчої системи, яка затверджена наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 18.10.2004 N 203, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 05.11.2004 р. заК 1411/10010 - (далі Інструкція).

Ці нормативно-правові документи були чинні на час виникнення спірних відносин.

Суд першої інстанції вірно визначив, що умови надання відпусток особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ врегульоване розділом IV Положення про проходження служби. Зокрема, пунктом 56 розділу IV Положення про проходження служби встановлено, що особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим зі служби із органів внутрішніх справ, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до п. 51 Положення. Також зазначено, що особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація. Разом з тим, на думку суду першої інстанції, питання щодо виплати компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки п. 56 Положення не врегульовані.

Однак, суд першої інстанції не взяв до уваги, що це питання станом на січень 2009 року регулювалось пунктом 18.5 розділу 18 Інструкції про порядок застосування нормативно-правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи, а саме: у разі звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби їм виплачується грошова компенсація за невикористані ними дні щорічної відпустки за всі попередні роки з розрахунку грошового забезпечення, яке зазначені особи отримували на день звільнення.

Виходячи з вищезазначених норм, колегія судів робить висновок, що саме лише у разі звільнення зі служби виплачується така компенсація.

Суд апеляційної інстанції вказує на те, що майор внутрішньої служби ОСОБА_1 з Державної кримінально-виконавчої служби України на підставі п. 62, 64, 65 Положення про проходження служби не звільнялась, про що свідчать матеріали справи.

Так, наказом управління Державного Департаменту України з питань виконання покарань у Полтавській області № Зо/с від 16.01.2009 року «По особовому складу» вона була призначена на посаду головного бухгалтера Кременчуцької виправної колонії (№69), в зв'язку із чим, була увільнена з посади головного бухгалтера Кременчуцької виховної колонії, тобто переміщена по службі у відповідності до п. 42 Положення про проходження служби.

Вказане переміщення на підставі наказу УДДУзПВП у Полтавській області № Зо/с від 16.01.2009 року також відображене в її послужному списку, який також підтверджує, що звільнення зі служби не відбувалось (а.с. 22). Наказу про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ (зі служби) не видавалося, так як вона продовжила проходити службу в Державній кримінально-виконавчій службі, але в іншій установі виконання покарань - на посаді головного бухгалтера Кременчуцької виправної колонії (№69).

Також, підтвердженням того факту, що позивачка не була звільна зі служби, а була переміщена по посаді, є надана до суду першої інстанції трудова книжка ОСОБА_1 (а.с.75-78), в якій відсутній відповідний запис про звільнення зі служби.

Так, відповідно до п. 13 Інструкції з організації персонального обліку кадрів в органах і установах системи виконання покарань, яка затверджена наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 20.07.1999 року № 93 (чинна на момент існування спірних правовідносин), особам рядового і начальницького складу, звільненим з органів і установ системи, видається припис відповідної форми, військовий квіток, трудова книжка, заповнена відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях. Запис про службу в органах МВС України та системи виконання покарань робиться у трудовій книжці без переліку найменувань та підрозділів. В Інструкції наведений зразок заповнення трудової книжки. Відповідно по п.п. 7,8 цієї Інструкції всі переміщення особи рядового і начальницького складу з посиланням на наказ фіксуються в послужному списку.

Таким чином, на підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не було враховано наказу управління, копії послужного списку, трудової книжки, та той факт , що звільнення з посади та звільнення зі служби не тотожні поняття - особа рядового і начальницького складу може бути звільнена з посади без звільнення зі служби (ст. 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України»). Право на компенсацію за невикористані дні відпустки буде набутий лише у разі звільнення зі служби, а не в разі переміщення (звільнення) з посади.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про протиправність дій відповідача.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Підстави для скасування судового рішення та ухвалення нового закріпленні в ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, дав неналежну оцінку доказам, а його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, колегія судів вважає за необхідне, відповідно до ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" задовольнити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.03.2017р. по справі № 816/2282/16 скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної установи "Кременчуцька виховна колонія" про визнання дій неправомірними,стягнення заробітної плати - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Чалий І.С.
Судді(підпис) (підпис) Зеленський В.В. Пянова Я.В.

Повний текст постанови виготовлений 12.06.2017 р.