Справа № 803/2460/14
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2017-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2017 року Справа № 803/2460/14

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

при секретарі судового засідання Шикун О.Є.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Сахарчука А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Луцької об'єднаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3.) звернулася з позовом до Луцької об'єднаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТзОВ «ОТП Факторинг Україна») про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.06.2014 №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким збільшено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 58 118,39 грн. та застосовані штрафні санкції в розмірі 14 699,60 грн. є безпідставним, оскільки позивач будь-якого повідомлення про анулювання боргу та про включення суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платників податку, не отримувала, а прощення боргу було проведено на підставі двостороннього правочину, а не на підставі самостійного рішення кредитора.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовних вимог не визнав повністю, в усних поясненнях та наданих суду письмових запереченнях посилається на те, що Луцькою ОДПІ проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, за результатами якої встановлено порушення позивачем підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, а саме: не включено до загального річного оподаткованого доходу і не задекларовано суму отриманого доходу у 2012 році у вигляді додаткового блага в розмірі 343 135,25 грн., отриманого від ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» в результаті прощення боргу, що призвело до донарахування податку на доходи фізичних осіб в сумі 58 118,39 грн. та застосування фінансових санкцій в розмірі 14 699,60 грн. Крім того, банком було дотримано всіх вимог податкового законодавства при анулюванні (прощенні) боргу щодо ОСОБА_3, відповідно до яких обов'язок зі сплати податку на доходи фізичних осіб у зв'язку з отриманням додаткового блага покладається саме на позивача. У зв'язку з наведеним просив суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, хоча ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» було належним чином повідомлене про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю з наступних підстав.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з нормами пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Судом встановлено, що в період з 17.04.2014 по 24.04.2014 Луцькою ОДПІ було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, за результатами якої складено акт від 05.05.2014 № 2096/17.3/НОМЕР_1.

Враховуючи відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів та надану ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» інформацію у листі від 03.01.2014 №24, податковим органом зроблено висновок про порушення позивачем підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, а саме: не включено до загального річного оподаткованого доходу і не задекларовано суму доходу у 4 кварталі 2012 році у вигляді додаткового блага в розмірі 343 135,25 грн., отриманого від ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» в результаті анулювання (прощення) боргу.

На підставі акта перевірки від 05.05.2014 №2096/17.3/НОМЕР_1 відповідачем винесене податкове повідомлення-рішення від 23.06.2014 № НОМЕР_2, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 72 817,99 грн., в тому числі: за основним платежем в розмірі 58 118,39 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 14 699,60 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 23.06.2014 № законним та таким, що відповідає суті виявленого порушення з огляду на наступне.

Згідно із частиною 1 статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 15.1 статті 15 Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Статтею 9 ПК України встановлено вичерпний перелік загальнодержавних податків та зборів, до яких відноситься і податок на доходи фізичних осіб (підпункт 9.1.2).

Пункт 163.1 статті 163 ПК України передбачає, що об'єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

За змістом пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.07.2008 між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» («Банк») та ОСОБА_3 («Позичальник») було укладено кредитний договір №СМ-SME А00/095/2008, відповідно до якого Банк надає Позичальнику кредит в розмірі 56 000 доларів США (а. с. 8-15).

На підставі Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 20.07.2011 АТ «ОТП Банк» відступив ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги боргових зобов'язань за кредитним договором від 25.07.2008 №СМ-SME А00/095/2008, укладеним між Банком та ОСОБА_3

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №СМ-SME А00/095/2008 від 25.07.2008, станом на 25.12.2012 загальна сума простроченої заборгованості становила 65 599,47 доларів США (а. с. 233).

25.12.2012 між ПАТ «ОТП Банк» («Банк»), який діє на підставі укладеного між Банком та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» договору комісії, та ОСОБА_3 було укладено Додатковий договір №1 до Кредитного договору №СМ-SME А00/095/2008 від 25.07.2008, відповідно до якого сплата позивачем 25.12.2012 частини боргу в розмірі 22 670 доларів США була передумовою скасування всієї суми пені та анулювання (прощення) ОСОБА_3 залишку боргу в розмірі еквівалентному 343 135,25 грн. (а. с. 42-43).

Як слідує з довідки ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» від 27.12.2012 №777 та платіжного доручення №1 від 25.12.2012, позивач повністю погасила заборгованість по кредитному договору № СМ-SME А00/095/2008 від 25.07.2008 в сумі 22 670,00 доларів США (а. с. 40, 44).

У зв'язку з виконанням ОСОБА_3 25.12.2012 вимог зазначеного Додаткового договору №1, ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» здійснило анулювання боргу позивача в розмірі 343 135,25 грн. за кредитним договором від 25.07.2008 № СМ-SME А00/095/2008.

При цьому, пунктом 3.4 Додаткового договору №1 до Кредитного договору № СМ-SME А00/095/2008 від 25.07.2008 визначено, що підписанням Додаткового договору Позичальник підтверджує, що Кредитор повідомив його про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації.

Таким чином, позивача повідомлено, що шляхом укладення Додаткової угоди, кредитор повідомив позивача про прощення боргу за кредитним договором, що згідно з пунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України сума богу платника податку (боржника), анульованого кредитором, розглядається як додаткове благо такого платника податку та включається до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, а також вказано про самостійну сплату боржником податку з доходів фізичних осіб на підставі поданої річної податкової декларації, що спростовує твердження позивача про те, що вона не була повідомлена банком про необхідність включення суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платників податку про анулювання боргу.

З урахуванням зазначених вище норм Податкового кодексу України обов'язок щодо самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності таких умов:

- анулювання (прощення) суми боргу платника податку кредитором за його самостійним рішенням;

- повідомлення платника податку про анулювання (прощення) боргу;

- включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду.

Відповідно до абзацу «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.02.2013 ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» подано до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку форми № 1ДФ, в якій відображено нарахований ОСОБА_3 дохід у розмірі 343 135,25 грн. (а. с. 88-93).

Так, у розумінні норми підпункту 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) «доходи» - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Аналізуючи викладені положення, суд погоджується з висновками податкового органу відносно того, що заборгованість, прощена позивачу банківською установою, включається до його річного оподатковуваного доходу як отримане додаткове благо.

Оскільки анулювання (прощення) кредитного боргу позивача спричинило зміни у структурі його зобов'язань (обов'язок погашення суми кредиту, включаючи і суму процентів, які позичальник зобов'язаний сплатити кредиторові за умовами наданого кредиту, відпав), у контексті статті 164 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) суму анульованого (прощеного) боргу суд розцінює як додаткове благо, що оподатковується за правилами розділу IV Податкового кодексу України.

Пунктом 179.1. статті 179 ПК України передбачено, що платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач зобов'язаний був подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2012 рік до податкового органу, в якому перебуває на обліку, з відображенням в ній доходу у вигляді прощеного кредитного боргу та самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в декларації.

Враховуючи те, що Банком було дотримано всіх вимог податкового законодавства при анулюванні (прощенні) боргу, а також те, що позивач була проінформована належним чином про те, що Банк здійснив анулювання боргу та про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації, ОСОБА_3 відповідно до вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України повинна була самостійно сплатити податок з таких доходів та відобразити їх у річній податковій декларації.

Проте, як свідчать обставини справи, 30.01.2013 позивач подала контролюючому органу відповідну податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2012 рік, однак не відобразила дохід, отриманий у 2012 році, що виник у результаті анулювання (прощення) боргу за кредитним договором.

Невиконання позивачем обов'язку декларування доходу обумовило самостійне донарахування податковим органом ОСОБА_3 суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на підставі, встановленій підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України.

Згідно із пунктом 167.1 статті 167 ПК України ставка податку становить 15 % бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Відповідно до пункту 123.1 статті 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 25 % суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Оскільки позивач не включила до загального річного оподатковуваного доходу суму доходу у вигляді додаткового блага у розмірі 343 135,25 грн. та не перерахувала податок на доходи фізичних осіб до бюджету, тому відповідач, відповідно до пункту 167.1 статті 167 ПК України правомірно нарахував податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 58 118,39 грн. та застосував штрафні (фінансові) санкції в розмірі 14 699,60 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про правомірність винесеного оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, а доводи, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та чинному законодавству України, оскільки спростовуються вищевикладеними та наявними у справі доказами.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Позивачем під час подання адміністративного позову сплачено 10 відсотків розміру ставки судового збору, встановленого для вимог майнового характеру - 182,70 грн. за подання адміністративного позову майнового характеру з ціною позову 72 817,99 грн. судовий збір має бути сплачений в розмірі 1827,00 грн. (1 218,00 грн. х 1,5).

Отже, оскільки в задоволенні позову майнового характеру відмовлено, з позивача підлягає стягненню до Державного бюджету України сума несплаченого судового збору в розмірі 1 644,30 грн. (1827,00 грн. - 182,70 грн.)

Керуючись статтями 11, 17, 94, частиною 3 статті 160, статтями 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Луцької об'єднаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 23.06.2014 - відмовити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, податковий номер НОМЕР_1) в дохід Державного бюджету України 1 644 (одна тисяча шістсот сорок чотири) гривні 30 копійок належного до сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається сторонами протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 14 червня 2017 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.А. Лозовський