Справа № 808/3594/16
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

08 червня 2017 рокусправа № 808/3594/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року у справі № 808/3594/16 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася суду з позовом до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.08.2015 року № .

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року в задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати вищезазначену постанову як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що облік товарних запасів вівся належним чином, з урахуванням усіх приписів податкового законодавства, в той же час, положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не визначають самого порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, а лише вказують на обов'язок суб'єктів підприємницької діяльності на ведення такого обліку. При цьому зняття фактичних залишків товару відбувалось вибірково.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про відмову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ФОП ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 03.04.2014 року, запис номер 2 079274, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с.7).

З матеріалів справи вбачається, що 22.07.2015 року начальником ГУ ДФС у Запорізькій області видано наказ № 465 "Про проведення фактичної перевірки", відповідно до якого, на підставі пп. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, наказано провести з 22.07.2015 року протягом 10 діб фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів (а.с. 77).

Також, 22 липня 2015 року інспекторам видані направлення на перевірку № 223 та № 222, для проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 (а.с.78-79).

23 липня 2015 року співробітниками ГУ ДФС у Запорізькій області здійснено фактичну перевірку кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1", розташованого за адресою: АДРЕСА_1, в якому здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1, про що 31.07.2015 року складено відповідний акт, реєстраційний № 0080/08/01/22/ від 03.08.2015 року (а.с.82-85).

За результатами фактичної перевірки встановлено порушення позивачем п. 12 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а саме перевіркою встановлено порушення порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації на суму - 128602,40 грн., а саме: встановлено надлишок товару на суму - 23527,00 грн. та нестачу товару на суму - 105075,40 грн.

Крім того, в акті перевірки зазначено, що КОРО від 21.04.2015 року № р/1 зареєстровану в ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя встановлено не оприбуткування готівкових коштів згідно Z - звіту РРО №0371 за 22.07.2015 року, роздрукованого 22.07.2015 року о 23:42 в сумі - 41,00 грн. (сума продажу за 22.07.2015 року склала - 2335,80 грн., в т.ч. готівкою - 41,00 грн., карткою 2294,80 грн.), в розділі 2 КОРО "Облік руху готівки та сум розрахунків" (стор.37), чим порушено п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року № 637.

12 серпня 2015 року ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя, до якої за належністю було направлено акт фактичної перевірки ГУ ДФС у Запорізькій області, прийнято податкове повідомлення - рішення № , яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 257204,80 грн.

Визнання протиправним та скасування вказаного податкового повідомлення-рішення і було предметом судового розгляду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано до перевірки первині документи, які б підтверджували облік товарно-матеріальних цінностей та правильності ведення Книги обліку доходів та витрат, а тому контролюючим органом було правомірно винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення з огляду на порушення позивачем вимог податкового законодавства, що останнім спростовано не було.

Надаючи правову оцінку правомірності вказаного податкового повідомлення-рішення колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

У відповідності до вимог п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівкові та або безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені у такому обліку.

Облік надходження товару від постачальників здійснюється на підставі накладних, товарно-транспортних накладних та інших первинних документів, що засвідчують рух товарів та слугують підставою для їх оприбуткування у бухгалтерському та податковому обліку платника.

Документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинний документ. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Таким чином, позивачем на підставі первинних документів, які підтверджують факти здійснення господарських операцій (зокрема, придбання товару для подальшої реалізації), ведеться облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, а підтвердити або спростувати правильність (повноту, своєчасність) такого обліку виявляється можливим лише при звірці даних обліку з первинними документами.

Ненадання платником податків при проведенні перевірки для огляду та звірки з даними бухгалтерського обліку податкових накладних на товар, ТТН, що знаходиться за місцем реалізації та зберігання товару, позбавляє контролюючий орган дійти висновку про правильність, повноту та своєчасність ведення такого обліку, в ході перевірки фахівцями фіксується товар, що знаходиться за місцем реалізації (його найменування, кількість), а відсутність накладних на нього, або інших первинних документів, зумовлює неможливість зробити висновок про його оприбуткування та відображення у відповідному обліку.

Положення статті 3 Закону № 265/95-ВР чітко визначають обов'язок суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо), при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок (пункт 1); видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції (пункт 2).

Стаття 2 Закону № 265/95-ВР містить визначення розрахункової операції як приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг).

Відповідно до положень вказаної статті Закону, касовий чек є розрахунковим документом, що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Статтею 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" передбачено, що до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, позивачем не заперечувався той факт, що ним до перевірки не надавались документи на підтвердження походження товару, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, а з пояснень позивача встановлено, що такі документи зберігались у бухгалтера не за місцем провадження господарської діяльності, який на момент проведення перевірки був відсутній.

При цьому судом першої інстанції встановлено, що позивач/представник позивача запрошувався на розгляд та підписання матеріалів перевірки на 24.07.2015, в запрошенні було запропоновано надати первинні документи, які, серед іншого, були відсутні під час проведення перевірки співробітниками контролюючого органу, на підтвердження обліку товарно-матеріальних цінностей та на підтвердження правильності ведення Книги обліку доходів та витрат (а.с.97).

Судом першої інстанції було вірно зазначено, що відповідно до п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Згідно абзацу 2 п. 44.7 ст. 44 Податкового кодексу України протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що позивач наданим правом на подання до контролюючого органу підтверджуючих документів, у строк, встановлений Податковим кодексом України, не скористався, у зв'язку з чим подані позивачем до суду першої інстанції копії документів первинного бухгалтерського обліку щодо походження товару правомірно не були взяті останнім до уваги, оскільки позивач ухилився від обов'язку надання підтверджуючих документів під час проведення фактичної перевірки, а тому вони об'єктивно не могли бути взяті відповідачем до уваги при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року у справі № 808/3594/16 - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко