Справа № 2-а-1843/11/2170
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2012-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2012 р.Справа № 2-а-1843/11/2170

Категорія:10.2Головуючий в 1 інстанції: Горшков В.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2011 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Херсона про захист порушеного конституційного права, скасування вимоги,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду (далі УПФ) України в Суворовському районі м. Херсона про захист порушеного конституційного права шляхом заборони примушувати позивача брати участь у діяльності неприбуткової самоврядної організації Пенсійний фонд та скасування вимоги від 24 березня 2011 року №2209 щодо сплати внесків.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що він заявив відповідачу свою відмову від участі в системі загальнообовязкового державного пенсійного страхування, проте останній намагається стягнути з нього страхові внески на таке страхування.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування, підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2011 року відмовлено в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій апелянтом ставиться питання про скасування судового рішення в звязку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст.197 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позовної заяви про порушення конституційних прав позивача виявились безпідставними, а вимога органу Пенсійного фонду щодо стягнення з позивача внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування є правомірною.

Колегія суддів визнає правильними вказані висновки суду першої інстанції та такими, що відповідають наявним в матеріалах справи доказам, а також нормам діючого законодавства.

В апеляційній скарзі апелянтом вказується, що при несплаті страхових внесків особа втрачає статус застрахованої особи і припиняє участь в загальнообовязковому державному пенсійному страхуванні, відповідно, коли особа не бажає сплачувати страхові внески вона не набуває статусу застрахованої. Таким чином, враховуючи відмову апелянта від сплати страхових внесків, вимоги до нього органу Пенсійного фонду є такими, що суперечать Закону, що помилково не було встановлено судом першої інстанції.

Колегія суддів не приймає до уваги вказані доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" - застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому Законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які сплачують єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону (ст. 1).

Страхувальниками є застраховані особи, зазначені в пунктах 3 і 4 ст. 11 (тобто, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок) та ч.1 ст. 12 цього Закону (п.5 ст. 14).

З наведених норм Закону слідує, що фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок) підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та є одночасно застрахованими особами і страхувальниками.

Також, згідно з п.10 ст. 20 цього Закону, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із Законом.

Таким чином, Законом передбачено, що у разі несплати внесків особа несе відповідальність саме як страхувальник (застрахована особа), а не втрачає цей статус зі звільненням від обовязку платити внески.

Тобто, визначальним у статусі страхувальника (застрахованої особи) є належність до встановленого Законом кола осіб, а не добросовісність виконання ним обовязку щодо сплати страхових внесків. Відповідно, судова колегія вважає необгрунтованими доводи апелянта про те, що він, залишаючись фізичною осою - суб'єктом підприємницької діяльності, не являється застрахованою особою в розумінні Закону внаслідок несплати страхових внесків.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог є правильними.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через пять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:/підпис/Л ОСОБА_1

Суддя:/підпис/ОСОБА_2

Суддя:/підпис/ОСОБА_3