Справа № 808/1946/16
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 травня 2017 рокусправа № 808/1946/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Щербака А.А. Баранник Н.П.

за участю секретаря судового засідання: Спірічеві Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгсервісресурс"

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16 січня 2017 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгсервісресурс" до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.06.2016р. №,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що позивачем не доведений факт реальності операцій з реалізації з контрагентами.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач (Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгсервісресурс") подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нову, якою задовольнити позов у повному обсязі. Посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення позивача та первинні документи, які підтверджують реальність здійснення господарських операцій.

Представником відповідача (Запорізькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Запорізькій області) надано до апеляційного суду заперечення, згідно якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що наявність формально складених первинних документів не може слугувати підставою для оформлення податкового кредиту.

Представник відповідача (Куранова С.Г.) у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. Надав пояснення аналогічні, викладеним в запереченнях проти апеляційної скарги.

Інші учасники процесу у судове засідання не з'явились. Про час, дату та місце судового засідання повідомленні належним чином.

Судом апеляційної інстанції розглянута заява представника позивача про відкладення розгляду справи. В задоволенні зазначеної заяви відмовлено, оскільки не надано підтверджень щодо підстав відкладення.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, податковим органом проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ "Торгсервісресурс" з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток та податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ "Бізнес Проджект", ТОВ "Перший бізнес-центр" за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, за результатами якої складено Акт № 32/08-29-14-02-09/39486166 від 30.05.2016.

На підставі зазначеного Акта перевірки винесено податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 10.06.2016, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 120500 грн., з яких - 90000 гр. основний платіж та 22500 штрафні санкції.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV, Податкового кодексу України, норми Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.97 р. № 363 (зареєстровано в Мін'юсті України 20.02.98 р. за № 128/2568), норми Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 8 від 24.05.95р., зареєстрованого в Мін'юсті України 05.06.1995р. за № 168/704.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно матеріалів справи висновки акта перевірки відповідача обґрунтовані тим, що за результатами проведеного дослідження фінансово - господарських операцій позивачем за жовтень 2015 встановлено, що первинні документи "Бізнес Проджект", ТОВ "Перший бізнес-центр", використовувались для формування податкового кредиту та не засвідчують факту реального здійснення господарських операцій. Підприємством не підтверджено виконання умов договорів, отже операції взаємовідносинам між позивачем та контрагентами "Бізнес Проджект", ТОВ "Перший бізнес-центр" не мали реального товарного характеру, здійснювалось ведення обліку для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди та приховування реальних економічних вигод в ланцюгу постачання від виробників, до кінцевого споживача.

Так, в акті перевірки зазначено, що кредиторська заборгованість станом на 31.12.2015 по взаємовідносинам з ТОВ "Бізнес Проджект" складає 350000 грн.

Крім того, між Позивачем та ТОВ "Перший бізнес центр", ТОВ "Бізнес Проджект" в один день були укладені договори поставки № 13/10-15 від 13.10.2015 р., № 13/10 від 13.10.2015 р.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що відповідно до ідентичних умов цих договорів, разом з товаром Покупцю повинні передаватись належні документи, що підтверджують якість товару. Однак, ані до перевірки, ані до матеріалів справи таких документів Позивачем не надано.

Слід зазначити, що в товарно-транспортній накладній (далі - ТТН) також не зазначені такі супровідні документи, наявність яких вимагається укладеними договорами. Так, в ТТН зазначена лише видаткова накладна, проте, згідно з умовами договорів, супровідними документами на товар є також сертифікат якості, рахунок-фактура.

Позивачем на підтвердження факту придбання товару було надано до перевірки та долучено до матеріалів справи копії видаткових накладних, товарно-транспортних накладних. Натомість, аналіз зазначених документів дозволяє зробити висновок, що товарно-транспортні накладні та видаткові накладні Позивача оформлені неналежним чином, тобто не можуть вважатися первинними документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-ХІУ, з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, визначені пунктом 1 статті 44 Податкового кодексу України.

А саме: для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується і підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. У свою чергу, відповідно до частини 2 статті 3 Закону України від 16.07.99 р. № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" на даних бухгалтерського обліку ґрунтуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Тобто, первинні документи з відображення господарських операцій є основою і для податкового обліку.

Правила оформлення документів на перевезення містяться у п. 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.97 р. № 363 (зареєстровано в Мін'юсті України 20.02.98 р. за № 128/2568, зі змінами та доповненнями) (далі - Правила), які, згідно з преамбулою, визначають права, обов'язки і відповідальність:

- власників автомобільного транспорту (Перевізників)

- вантажовідправників і вантажоодержувачів (Замовників).

Зазначеними Правилами перевезення визначається, яким чином оформлюються товарно-транспортні накладні, їх обов'язкові реквізити тощо.

Так, відповідно до п. 11.1 Правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Згідно з зазначеними Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. ТТН - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Матеріали справи містять товарно-транспортні накладні оформлені за формою № 1-ТН, однак, всупереч встановленій формі, вони не містять таких обов'язкових реквізитів, як:

- дані про вантажно-розвантажувальні операції, час прибуття, час вибуття з пунктів навантаження та розвантаження;

На думку колегії суддів апеляційної інстанції вищевказане, по-перше, не дає змоги встановити повний зміст господарських операцій, і, по - друге, не дає підстав вважати такі документи первинними з огляду на положення ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 8 від 24.05.95р., зареєстрованого в Мін'юсті України 05.06.1995р. за № 168/704 та п.44.1 ст. 44 Податкового кодексу України.

Отже, виписані ТТН на постачання товару від ТОВ "Перший бізнес центр", ТОВ "Бізнес Проджект" не можна вважати належно оформленими, оскільки не має можливості дослідити час прибуття вантажу, час вибуття вантажу, можливого простою, маси вантажу, який підлягав транспортуванню місце розвантаження та ставлять під сумнів факт перевезення товару.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що, безумовно, товарно-транспортна накладна не є документом на підставі якого формується податковий кредит, натомість позивач претендує на право щодо одержання податкового кредиту, тому податковий орган має правові підстави дослідити правомірність формування позивачем податкового кредиту, проаналізувавши всі первинні документи, які підтверджують або спростовують здійснення господарських операцій.

Матеріали справи підтверджують, що перевезення оформлювалось товарно-транспортними накладними, з зазначенням в них вантажовідправника, вантажоодержувача та автомобільного перевізника. Між трьома юридичними особами виникали господарські взаємовідносини, проте підприємство-перевізник не скріпило дану операцію печаткою. На наданих для перевірки товарно-транспортних накладних відсутня печатка автомобільного перевізника.

Тому, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, цілком обґрунтованим є висновок, що, товари від ТОВ "Перший бізнес центр", ТОВ "Бізнес Проджект" фактично не поставлені, тому ТОВ "Торгсервісресурс" не мало права на віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ.

Також колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наданих Позивачем видаткових накладних, виходячи з наступного.

Так, необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пп. 1.2 п.1, пп. 2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Водночас, видаткові накладні, надані до матеріалів справи, не відповідають вказаним вимогам, оскільки даних щодо посад осіб, ПІБ осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, з боку позивача, а також посади особи, яка підписала видаткові накладні з боку ТОВ "Перший бізнес центр", ТОВ "Бізнес Проджект" взагалі не містять.

Таким чином, неможливо ідентифікувати особу, яка брала участь у господарській операції з боку Позивача.

Отже, надані в якості підтвердження господарських операцій видаткові накладні не можуть вважатися первинними в розумінні ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними документами, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З урахуванням зазначеного, у разі відсутності первинної документації, що підтверджує отримання товару від контрагента, платник податків не має підстав віднести відповідні суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, про неможливість реального здійснення господарських операцій за наданими Позивачем документами та про штучне формування витрат та податкового кредиту свідчать також те, що:

- позивач повідомляє, що транспортування товару здійснювалось транспортом Товариства, тоді як згідно з повідомленням Регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області, транспортні засоби у Позивача відсутні;

- створення суб'єктів господарювання ТОВ "Перший бізнес центр", ТОВ "Бізнес Проджект" в один день безпосередньо перед оформленням господарських відносин з Позивачем;

- відсутність ТОВ "Перший бізнес центр", за податковою адресою; відсутність ТОВ "Бізнес Проджект" за податковою адресою, що встановлено ОУ Білоцерківської ОДНІ ГУ ДФС у Київській області, складена довідка про встановлення місцезнаходження платника податків ТОВ "БІЗНЕС ПРОДЖЕКТ" від 27.10.2015 року №999/7/10-02-07-07;

- анулювання свідоцтва платника ПДВ ТОВ "Перший бізнес центр";

- наявність кримінальних проваджень, в яких фігурують контрагенти Позивача - ТОВ "Перший бізнес центр" та ТОВ "Бізнес Проджект";

- у відповідності до протоколів директор та засновник ТОВ "Бізнес Проджект" заперечує причетність до діяльності підприємства;

- ТОВ "Бізнес Проджект" придбавало лише маркетингові послуги;

- основним товаром, що закуповувався ТОВ "Перший бізнес центр", була кукурудза.

Отже, складені документи, на які посилається Позивач, не можуть свідчити про правдивість відомостей, викладених ним у поданій податковій звітності.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.6 статті 198 ПКУ передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із підпунктом "а" пункту 201.1 статті 201 ПКУ платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) у паперовому вигляді.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник ПДВ, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи-продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник ПДВ, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору; код товару згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (пункт 201.2 статті 201 ПК ).

На виконання вказаної норми ПК Міністерство фінансів України наказом від 01 листопада 2011 року № 1379 затвердило форму податкової накладної та Порядок заповнення податкової накладної (був чинним на час заповнення податкових накладних у спірних відносинах; далі - Порядок).

Згідно з пунктом 1 Порядку податкову накладну заповнює особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника ПДВ.

Податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж зазначена у цьому пункті.

За правилами заповнення податкової накладної, встановленими у пункті 16 Порядку, усі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати поставку товарів (послуг), та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця. Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені у статті 198 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22, пунктом 185.1 статті 185 та пунктом 186.1 статті 186 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України; поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість; платник податків зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, яка є підставою для віднесення вказаної в ній суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України вважається дата здійснення першої з подій: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Підпунктом 198.6 пункту 198 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Вказаними нормами права визначено підстави, за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат, у зв'язку з придбаванням товарів (робіт, послуг), до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування та сплачених сум ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідком якої є поставка товарів (робіт, послуг), понесення витрат, у зв'язку з господарською діяльністю платника, сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт понесення витрат та сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними первинними документами.

Таким чином, умовою виникнення у платника податків права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених в ціні товару (послуг) є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою використання їх у господарській діяльності, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Отже, наявність належним чином оформлених податкових накладних є підставою для включення до податкового кредиту платника сум ПДВ за такими накладними.

В той же час, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, лише за умови підтвердження первинними документами господарських операцій, які є об'єктом оподаткування, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, податкові накладні, належним чином оформлені результати проведених досліджень та розроблених проектів тощо.

Підлягають з'ясуванню також фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, зокрема: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів; можливість здійснення операцій у відповідні строки з урахуванням встановленого терміну виконання; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Матеріалами справи підтверджено, що ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва Короткової О.С., надано дозвіл на проведення у кримінальному провадженні № 0000055 позапланової документальної перевірки ТОВ "Фудмережа" з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства, повноти нарахування та своєчасності сплати податків при взаємовідносинах з ТОВ "Перший Бізнес-Центр" за період з 01.01.2015 по 31.07.2015. В ході перевірки було встановлено невідповідність номенклатури придбаного та реалізованого ними товару (робіт, послуг).

У ході розгляду справи встановлено, що засновник і директор ТОВ "Бізнес Проджект", та засновник та директор "ТОВ "Перший Бізнес Центр" заперечили свою причетність до фінансово - господарської діяльності підприємства та зазначали що документів щодо фінансово - господарської діяльності підприємств не підписували.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що у постанові Верховного Суду України від 5 березня 2012 року (справа № 21-421а11) міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем не доведений факт реальності операцій з реалізації ТОВ "Перший бізнес центр", ТОВ "Бізнес Проджект" продукції і послуг, тому податкове повідомлення - рішення - № від 10.06.2016, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем - податок на додану вартість на загальну суму 120500 грн., у т.ч. за основним платежем - 90000 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 22500 грн., винесені Запорізькою ОДПІ обґрунтовано, а отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгсервісресурс" - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: А.А. Щербак

Суддя: Н.П. Баранник